ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

21.07.2026р. Справа № 905/601/18 

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Сухіна В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України»
до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз”
про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 163 221,25 грн,-

Представники сторін:
Від позивача: представника Овчарук О.О. (в режимі відеконференції)
Від відповідача: представника Галичевою О.М. (в режимі відеконференції)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 163 221,25 грн.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.04.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/601/18.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.04.2018 відкладено підготовче засідання на 21.05.2018.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.05.2018 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” про зупинення розгляду справи. Зупинено провадження по справі №905/601/18 за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 163221,25 грн. до набрання законної сили судовим рішенням у справі №905/541/16.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.09.2025 поновлено провадження у справі №905/601/18, призначено підготовче засідання на 16.09.2025.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.10.2025 постановлено: клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зупинення провадження у справі №905/601/18 – задовольнити; зупинити провадження у справі №905/601/18 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 163 221,25 грн до завершення касаційного перегляду у справі №905/541/16.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.06.2026 поновлено провадження у справі №905/601/18, призначено підготовче засідання на 07.07.2026 об 11:00.
30.06.2026 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства по газопостачання та газифікації "Маріупольгаз" надійшов відзив на позовну заяву. Судом встановлено, що вказаний процесуальний документ подано в межах строку, встановленого ухвалою від 25.06.2026, у зв`язку з чим він підлягає долученню до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.07.2026 постановлено: закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 21.07.2026 о 10:20 год. (зал.№ 104А.) Явка учасників справи не є обов`язковою.
Судове засідання 21.07.2026 року проведено в режимі відеоконференції, у якому взяли участь представники сторін (позивача та відповідача). 
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:
Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі – Позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі – Відповідач) 18.04.2014 укладено договір 08/1868-13 купівлі – продажу природного газу (далі – Договір).
На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 19096187,28 грн., що підтверджується актами приймання – передачі природного газу, що надані згідно додатку 5 до цього позову.
Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється протягом 5 календарних днів після підписання акту приймання-передачі за розрахунковий місяць.
Згідно доводів Позивача, оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.
Позивач пояснив, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 18.04.2014 № 08/1868-13 Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 19 096 187,28 грн. 
Відповідач зобов`язання з оплати, встановлені п. 6.1 Договору, належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату в розмірі 18 665 625,08 грн, у зв`язку з чим утворилося прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 430 562,20 грн.
Згідно доводів Позивача та наданого ним розрахунку заборгованості станом на 28.02.2018 (додаток 4 до позовної заяви), заборгованість і нараховані на неї санкції (3% річних та інфляційні втрати) за період з січня 2014 року по 15.12.2015 є предметом розгляду у справі № 905/541/16.
Із розрахунку також вбачається, що борг за зобов`язаннями березня 2015 року (2 060 374,92 грн) був погашений Відповідачем у повному обсязі в межах періоду, охопленого справою № 905/541/16, тому санкції за ним у цьому позові не нараховувались.
Непогашеною станом на 16.12.2015 (тобто поза межами періоду, охопленого справою № 905/541/16) залишилась заборгованість за трьома місячними зобов`язаннями:
1. Заборгованість за квітень 2015 року — 161 645,66 грн
3% річних нараховано за період з 17.12.2015 по 28.02.2018: 
17.12.2015– 31.12.2015 (15 днів) — 199,29 грн;
02.01.2016– 31.12.2016 (365 днів) — 4 836,12 грн;
02.01.2017– 28.02.2018 (423 дні) — 5 619,95 грн;
разом — 10 655,36 грн.
Інфляційні втрати нараховано за період 12.2015– 01.2018 із застосуванням сукупного індексу інфляції 131,317066 — 50 622,68 грн.
2. Заборгованість за травень 2015 року — 157 981,10 грн
3% річних за той самий період (17.12.2015–28.02.2018) — 10 413,80 грн.
Інфляційні втрати (12.2015– 01.2018) — 49 475,04 грн.
3. Заборгованість за червень 2015 року — 110 935,44 грн
3% річних за той самий період — 7 312,65 грн.
Інфляційні втрати (12.2015– 01.2018) — 34 741,72 грн.
Сукупний залишок основного боргу за трьома зазначеними місячними зобов`язаннями (161 645,66 + 157 981,10 + 110 935,44) становить 430 562,20 грн, що повністю відповідає загальній сумі несплаченої заборгованості за договором.
Загальна сума 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих Позивачем відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України на суму основного боргу у розмірі 430 562,20 грн, становить: 3% річних — 28 381,81 грн (10 655,36 + 10 413,80 + 7 312,65 грн), інфляційні втрати — 134 839,44 грн (50 622,68 + 49 475,04 + 34 741,72 грн).
Вважаючи порушеним своє право, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом у якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», код ЄДРПОУ: 03361135 три проценти річних у сумі 28 381,81 грн.; інфляційні втрати у сумі 134 839,44 грн.

Доводи ПАТ «Маріупольгаз»
02 квітня 2018 року ухвалою Господарського суду Донецької області було відкрите провадження у справі № 905/601/18 за позовною заявою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі — Позивач, Продавець) про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі — Відповідач, Покупець) 163 221,25 грн трьох відсотків річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на порушення Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 08/1868-13. 
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.05.2018 року провадження у справі було зупинено до закінчення розгляду Господарським судом Донецької області справи № 905/541/16. Зупинення обґрунтоване тим, що, як вбачається з розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за договором № 08/1868-13 від 18.04.2014 року станом на 28.02.2018 року, сума санкцій нарахована за період з 17.12.2015 по 28.02.2018 року саме на суму основного боргу в розмірі 430 562,20 грн, стягнення якої є предметом розгляду у справі № 905/541/16. 
Під час розгляду справи № 905/541/16 судом було встановлено, що 18.04.2014 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець, перейменовано в АТ «НАК «Нафтогаз України») та ПАТ «Маріупольгаз» (далі — Покупець) на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2014 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 року у справі № 910/22762/13 укладено типовий договір № 08/1868-13 на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу). 
За умовою пункту 1.2 договору газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, які є кінцевими споживачами газу. 
Звертаючись до суду з позовом у справі № 905/541/16, Позивач зазначив, що Відповідач прийняв від Позивача у період з січня 2014 року по червень 2015 року природний газ на підставі договору № 08/1868-13 на загальну суму 19 096 187,28 грн. Проте Відповідач оплатив природний газ частково — в сумі 18 665 625,08 грн, у зв`язку з чим заборгованість склала 430 562,20 грн. Цю суму Позивач обліковує як таку, що виникла у періодах: квітень (161 645,66 грн), травень (157 981,10 грн) та червень (110 935,44 грн) 2015 року. 
Однак Відповідачем був наданий сертифікат Торгово-промислової палати № 3389, який суд розцінив як належний та достатній доказ, що підтверджує настання обставин непереборної сили, які мали місце на території проведення антитерористичної операції та зумовили неможливість виконання зобов`язань Відповідача перед Позивачем. 
У справі № 905/541/16 була призначена судово-економічна експертиза. У висновку експерта № 804/1239 від 25.02.2019 року надано відповідь на питання суду, зокрема: з урахуванням форс-мажорних обставин, викладених в Сертифікаті ТПП № 3389, сума заявленого боргу не підтверджується документально, оскільки станом на 15.12.2015 сума основного боргу відсутня (наявна попередня оплата в сумі 497 442,98 грн); строк виконання за зобов`язаннями жовтня 2014 року в сумі 198 397,14 грн та листопада 2014 року в сумі 729 608,04 грн через форс-мажорні обставини не настав. 
При цьому експерт вказав, що розбіжності даних дослідження щодо періодів поставки, за які виникла заборгованість станом на 15.12.2015 року, з даними розрахунку Позивача, доданого до позовної заяви, виникли внаслідок неврахування в розрахунку Позивача умов пунктів 6.1, 6.2, 6.5 Договору. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі № 905/541/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, м. Маріуполь, Донецька область, вул. Миколаївська, 16, код ЄДРПОУ 03361135) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720) 3 % річних у сумі 16 244,41 грн та інфляційні втрати у сумі 301 838,72 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, зокрема у стягненні основного боргу у розмірі 430 562,20 грн.
Відповідне рішення Господарського суду Донецької області було залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 року та постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.05.2026 року. 
За висновками судів у справі № 905/541/16, Відповідач відповідно до пунктів 8.1, 8.2 Договору належним чином довів наявність форс-мажорних обставин, які настали з 01.10.2014 у м. Новоазовську та Новоазовському районі Донецької області і тривають до теперішнього часу. З огляду на це суди дійшли висновку, що строк виконання зобов`язання з оплати природного газу, спожитого у жовтні–листопаді 2014 року установами та організаціями, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів м. Новоазовська та Новоазовського району Донецької області, не настав. У зв`язку з цим позов про стягнення 430 562,20 грн основного боргу визнано передчасним, а у його задоволенні відмовлено.
Відповідач зазначає, що у справі № 905/601/18 Позивач нарахував 3 % річних та інфляційні втрати саме на суму основного боргу 430 562,20 грн, у стягненні якого судами вже відмовлено. Зокрема, рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі № 905/541/16, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та постановою Верховного Суду від 01.05.2026, відмовлено у стягненні 430 562,20 грн основного боргу. За таких обставин вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих на цю суму, є безпідставними, оскільки мають похідний характер від основного грошового зобов`язання, у примусовому стягненні якого судами відмовлено.
На підставі викладеного Відповідач просить у справі № 905/601/18 відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 163 221,25 грн за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 08/1868-13 від 18.04.2014 у повному обсязі, оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 430 562,20 грн, у задоволенні якої було відмовлено рішенням Господарського суду Донецької області у справі № 905/541/16.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України та умовами Договору № 08/1868-13 від 18.04.2014, укладеного між АТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз».
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 ЦК України). 
На рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з урахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: (1) застосування конструкції форс-мажору у своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); (2) чим підтверджується форс-мажор; (3) чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; (4) як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.
З матеріалів справи № 905/601/18 вбачається, що 18.04.2014 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі — Позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі — Відповідач) укладено договір № 08/1868-13 купівлі-продажу природного газу.
Зазначений договір є типовим, затвердженим регулятором, а його умови містять чіткий і вичерпний порядок дій сторін та визначають правові наслідки настання форс-мажорних обставин. Уклавши договір, сторони висловили взаємну згоду з його умовами та взяли на себе обов`язок їх неухильно дотримуватися.
В умовах типового договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин) (пункт 8.1 договору). Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (пункт 8.2 договору). Сторони зобов`язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтвердні документи відповідно до законодавства (пункт 8.3 договору). Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення (пункт 8.5 договору).
З аналізу наведених умов убачається, що: (1) сторони визначили форс-мажорні обставини як підставу для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором; (2) у разі настання форс-мажору відбувається відтермінування строків виконання зобов`язань на період дії таких обставин, що свідчить про збереження самого зобов`язання та зміну лише строку його виконання; (3) сторони встановили обов`язкову процедуру підтвердження форс-мажору, яка включає негайне повідомлення контрагента та надання підтвердних документів протягом чотирнадцяти днів з моменту виникнення таких обставин; (4) сторони прямо погодили, що форс-мажорні обставини не впливають на обов`язок покупця здійснити оплату за природний газ, поставлений до моменту їх настання.
У випадку коли сторони договору погодили детальний порядок застосування форс-мажорних обставин, зокрема їх наслідки для виконання зобов`язань, такий порядок є визначальним для оцінки прав і обов`язків сторін. Належне підтвердження форс-мажорних обставин і дотримання встановленої договором процедури повідомлення свідчить про можливість посилання сторони на такі обставини. Водночас суди мають оцінювати не лише сам факт існування форс-мажору, але й добросовісність поведінки сторони, зокрема своєчасність повідомлення про такі обставини з урахуванням моменту, коли сторона об`єктивно усвідомила їх тривалий характер та вплив на виконання зобов`язання, надання доказів на підтвердження форс-мажорних обставин, а також строк їх надання.
На виконання умов договору № 08/1868-13 Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 19 096 187,28 грн, з якої Відповідачем оплачено 18 665 625,08 грн. Заборгованість у розмірі 430 562,20 грн Позивач обліковує як таку, що виникла за зобов`язаннями квітня (161 645,66 грн), травня (157 981,10 грн) та червня (110 935,44 грн) 2015 року.
У справі № 905/601/18 Позивач, посилаючись на частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на суму зазначеного основного боргу нарахував 3% річних у розмірі 28 381,81 грн та інфляційні втрати у розмірі 134 839,44 грн за період з 17.12.2015 по 28.02.2018, звернувшись з цим позовом до суду про стягнення вказаних сум на загальну суму 163 221,25 грн.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.05.2018 провадження у цій справі зупинялося до закінчення розгляду справи № 905/541/16, оскільки санкції, заявлені до стягнення в межах цього позову, нараховані саме на суму основного боргу 430 562,20 грн, стягнення якої було предметом розгляду у справі № 905/541/16 між тими самими сторонами.
Судом встановлено, що у справі № 905/541/16 Позивач звертався до Відповідача з вимогою про стягнення, зокрема, 430 562,20 грн основного боргу — тієї самої заборгованості за квітень, травень та червень 2015 року, на яку в цій справі нараховані 3% річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі № 905/541/16, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.05.2026, у задоволенні позовних вимог про стягнення 430 562,20 грн основного боргу відмовлено.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Застосування зазначеної норми передумовлює наявність простроченого грошового зобов`язання боржника, тобто такого зобов`язання, строк виконання якого настав і не був виконаний (стаття 610, частина перша статті 612 ЦК України). 3% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою є похідними від основного грошового зобов`язання та не можуть існувати за відсутності факту прострочення виконання такого зобов`язання.
У судовому засіданні встановлено, що у 2025 році Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі – АТ "НАК" "Нафтогаз України", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (далі – ПАТ "Маріупольгаз", відповідач) про стягнення 430 562,20 грн основного боргу, 762 730,04 грн пені, 71 093,36 грн 3% річних та 743 389,27 грн інфляційних втрат. 
Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань з оплати спожитого природного газу за типовим договором на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) за періоди січень – травень, жовтень грудень 2014 року, січень – червень 2015 року, внаслідок чого утворилася заборгованість та нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних (справа № 905/541/16).
Господарський суд Донецької області рішенням від 11.03.2025 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі № 905/541/16, позовні вимоги задовольнив частково; стягнув з ПАТ "Маріупольгаз" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 16 244,41 грн 3 % річних та 301 838,72 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
У постанові від 01.05.2026 у справі № 905/541/16 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення щодо стягнення тієї самої заборгованості за квітень, травень та червень 2015 року, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Відповідач належним чином довів наявність форс-мажорних обставин (сертифікат Торгово-промислової палати України № 3389), які настали з 01.10.2014 та тривають, а відповідно до пунктів 8.1, 8.2 Договору строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії таких обставин (пункти 8.37– 8.42 постанови).
Зокрема Верховний Суд у постанові від 01.05.2026 у справі № 905/541/16 заначив наступне:
«У справі, що переглядається, суди встановили, що сума основного боргу, яку позивач просив стягнути з відповідача, складає 430 562,20 грн, які позивач обліковує як такі, що виникли у періодах: квітень (161 645,66 грн), травень (157 981,10 грн) та червень (110 935,44 грн) 2015 року. Однак відповідач суму боргу не визнав у повному обсязі, як і не визнав періоду виникнення заборгованості, до того ж зазначив, що позивач зарахував поточні оплати всупереч умов абзацу 1 пункту 6.1 договору, що призвело до неправильного визначення періодів прострочення, а заявлена до стягнення заборгованість за природний газ фактично є вартістю газу, отриманого у жовтні та листопаді 2014 року, відповідно до пунктів 8.1, 8.2 договору строк виконання щодо оплати якого не настав, оскільки мали місце форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (пункт 8.37).
Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу, суди виходили із того, що відповідач своєчасно повідомив позивача про настання обставин непереборної сили та надав сертифікат ТПП України, який відповідно до статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" є належним та достатнім доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції та зумовили неможливість виконання зобов`язань відповідача перед позивачем (пункт 8.38). 
За висновками судів відповідач згідно з пунктами 8.1, 8.2 договору належним чином довів факт існування форс-мажорних обставин, які настали з 01.10.2014 у м. Новоазовську та Новоазовському районі Донецької області та тривають до теперішнього часу. Зважаючи на наведене, суди зазначили, що строк виконання зобов`язання оплатити природний газ, спожитий у жовтні та листопаді 2014 року установами й організаціями, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів м. Новоазовська і Новоазовського району Донецької області, у відповідача не настав і, відповідно, позов про стягнення 430 562,20 грн основного боргу заявлено передчасно, тому не підлягає задоволенню (пункт 8.39).»
Постановою Верховного Суду від 01.05.2026 у справі № 905/541/16 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 в оскарженій частині та постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 — без змін.
Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.
Отже, встановлені рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2025 у справі № 905/541/16, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та постановою Верховного Суду від 01.05.2026, обставини щодо відсутності прострочення виконання Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» грошового зобов`язання зі сплати 430 562,20 грн мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи.
Предметом спору у справі № 905/601/18 є вимоги про стягнення нарахованих на суму боргу 430 562,20 грн 3 % річних та інфляційних втрат, за період з 17.12.2015 по 28.02.2018.
Оскільки преюдиційно встановлено відсутність прострочення виконання Відповідачем зазначеного грошового зобов`язання, відсутні й передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Такі вимоги мають похідний характер від факту прострочення виконання грошового зобов`язання, який у цій справі вже встановлено як відсутній.
За таких обставин позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі № 905/601/18 про стягнення 28 381,81 грн 3 % річних та 134 839,44 грн інфляційних втрат є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору та надавши належну юридичну оцінку всім доказам, на які посилаються позивач та відповідач як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.
Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (код ЄДРПОУ 20077720) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (код ЄДРПОУ 03361135) про стягнення 28 381,81 грн трьох процентів річних та 134 839,44 грн інфляційних втрат — відмовити повністю.
У судовому засіданні 21.07.2026 оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 27.07.2026.

Суддя Е.В. Зекунов