Справа № 545/1189/26 
Провадження № 2/545/1526/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Стрюк Л.І.,
за участю секретаря Новак Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах – Полтавської міської ради, Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину,-
в с т а н о в и в :
Прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Полтавською окружною прокуратурою Полтавської області підтримувалося публічне обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12024170420000201 від 30.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.06.2025 у справі №545/727/24 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності з вчинене ним кримінальне правопорушення, за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження за його обвинуваченням - закрито.
Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у відповідності до висновку експерта судово-медичної експертизи, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритих переломів задніх відрізків 4-8 ребер зліва по середньо-аксилярній лінії з двобічним гідротораксом малим об`ємом, закритих переломів поперечних відростків тіл L3-L4 справа, закритого перелому тіла здухвинної кістки справа та забійно-рваної рани м`яких тканин задньої поверхні ділянки лівого гомілково-ступеневого суглобу, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, згідно з інформацією КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» ОСОБА_2 знаходилася на лікуванні в травматологічному відділенні КП «1-а МКЛ ПМР» з 29.01.2024 по 13.02.2024 року, загалом 15 ліжко-дні. Загальна сума витрат КП «1-а міська клінічна лікарня ПМР» склала 24231,15 грн, з яких: за рахунок коштів Полтавської міської територіальної громади –966,15 грн; за рахунок коштів НСЗУ – 23265,00 грн.
У ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №12024170420000201 від 30.01.2024 цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілої від злочину не заявлявся. На даний час, кошти витрачені на стаціонарне лікування ОСОБА_2 , не відшкодовано.
Посилаючись на вищенаведене, просили стягнути з відповідача на користь держави в особі Полтавської міської ради кошти в сумі 966,15 грн як кошти безпосередньо Полтавської міської територіальної громади та на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти в сумі 23265 грн на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .
У письмових поясненнях відповідач ОСОБА_1 пояснив, що спірні правовідносини виникли безпосередньо внаслідок ДТП та пов`язані з лікуванням потерпілої особи. Відтак, наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності свідчить про те, що питання відповідальності страховика має істотне значення для правильного вирішення спору. Посилаючись на вищенаведене, просив суд покласти на ПАТ «НАСК «Оранта» обов`язок відшкодувати витрати на лікування потерпілої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави особі Полтавської міської ради кошти в сумі 966,15 грн як кошти безпосередньо Полтавської міської територіальної громади та на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти в сумі 23265 грн.
У судовому засіданні прокурор підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», а відтак, витрати на лікування особи, яка постраждала в наслідок ДТП, покладається саме на страховика.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.06.2025 у справі №545/727/24 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження за його обвинуваченням - закрито.
Ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 17.06.2025 у справі №545/727/24 набрала законної сили.
Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у відповідності до висновку експерта судово-медичної експертизи, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритих переломів задніх відрізків 4-8 ребер зліва по середньо-аксилярній лінії з двобічним гідротораксом малим об`ємом, закритих переломів поперечних відростків тіл L3-L4 справа, закритого перелому тіла здухвинної кістки справа та забійно-рваної рани м`яких тканин задньої поверхні ділянки лівого гомілково-ступеневого суглобу, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, згідно з інформацією КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» ОСОБА_2 знаходилася на лікуванні в травматологічному відділенні КП «1-а МКЛ ПМР» з 29.01.2024 по 13.02.2024 року, загалом 15 ліжко-дні. Загальна сума витрат КП «1-а міська клінічна лікарня ПМР» склала 24231,15 грн, з яких: за рахунок коштів Полтавської міської територіальної громади –966,15 грн; за рахунок коштів НСЗУ – 23265,00 грн, що підтверджується довідкою про вартість лікування, загальна сума витрат КП «1-а міська клінічна лікарня ПМР» склала 29906,26 грн (а.с.27-28).
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків.
Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 1166 Цивільного Кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 1 ст. 127 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь - яка інша фізична чи юридична особа має право на будь - якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України).
Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
У п. 2 Постанові Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Згідно п. 4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.
Статтями 12, 14, 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що охорона здоров`я один з пріоритетних напрямків державної діяльності. Реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи державної влади, а безпосередньо охорону здоров`я населення забезпечують лікувально-профілактичні, санаторно- профілактичні та інші заклади. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у комунальній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Разом з тим, за приписами частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт З частини другої статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Звернення заступника керівника окружної прокуратури до суду з позовом у даному випадку є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою, оскільки лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість в даному випадку стягнути на користь держави кошти, витрачені лікувальним закладом на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення.
Так, відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК особа, яка скоїла злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Згідно зі ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Щодо доводів відповідача з приводу обов`язку відшкодувати страховиком виплати на лікування потерпілої за шкоду завдану здоров`ю та життю іншої особи, завданої страхувальником, суд зазначає таке. 
Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
Згідно зі статтею 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ч.1 ст. 18 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку(ч.2 ст.4 цього закону).
Статтею 3 Закону встановлено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.
Такого, по суті, висновку й дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справи №6-20740св13.
З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на необхідність відшкодування витрат на лікування потерпілих страховою компанією, суд вважає безпідставним.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,).
Враховуючи вищевикладене, суд керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави, слід стягнути 3328 грн судового збору, оскільки позивач на підставі п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.4,7,12,13,81,89,244,263,268,352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах – Полтавської міської ради, Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 06.07.2008 Київським РВ МПУ ГУМВС України в Полтавській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі Полтавської міської ради (код ЄДРПОУ 24388285) кошти в сумі 966,15 грн – кошти безпосередньо Полтавської міської територіальної громади на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , які перерахувати за реквізитами: ГУК у Полт. обл./тг м. Полтава/24060300; код отримувача (ЄДРПОУ): 37959255; № рахунку: UA748999980314030544000016719; код класифікації доходів бюджету: 24060300 інші надходження.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 06.07.2008 Київським РВ МПУ ГУМВС України в Полтавській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі Національної служби здоров`я України (код ЄДРПОУ 42032422) кошти в сумі 23265,00 грн на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , які перерахувати в дохід Державного бюджету України, на реквізити: ГУК у м. Києві/ Шевченківський р-н/24060300; код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; № рахунку: UA978999980313080115000026011.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 06.07.2008 Київським РВ МПУ ГУМВС України в Полтавській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі - 3328 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	  	Л.  І.  Стрюк