Справа № 456/2631/26
Провадження № 2-а/456/51/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Валовін Ю. В. ,
з участю секретаря Байко В.З.
представника позивача Михавківа І. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: поліцейський Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Щудло Володимир Романович про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ: 
Позивач,  ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 7093311 від 27.04.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126 КУпАП, провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування позовних вимог покликається на наступне. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють «Правила дорожнього руху України (надалі ПДР).
Відповідно до п.2.1а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що механічний транспортний це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбусні транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. В свою чергу диспозицією ч.2 ст. 126 КУпАП України передбачена відповідальність, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. 
Згідно акта прийому-передачі до договору купівлі-продажу N?10118 від 18.07.2025, транспортний засіб яким керував ОСОБА_1 , електричний мопед Yadea T2 - обладнаний двигуном потужністю 2.4 кВт.
Відповідно до технічних характеристик колісного транспортного засобу Yadea T2, зазначених в сертифікаті відповідності від 10.07.2025, даний колісний транспортний засіб допущено до участі у дорожньому русі без виконання подальших процедур затвердження і відповідно до додатку до сертифіката, номінальна максимальна потужність двигуна 2,40 кВт.
Із системного аналізу норм Правил дорожнього руху України вбачається, що обов?язок мати при собі посвідчення водія прямо пов?язаний виключно з керуванням механічним транспортним засобом.
Так, відповідно до пункту 2.1 підпункту «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу зобов?язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Отже, дана норма встановлює обов?язок щодо наявності посвідчення водія лише у випадку керування саме механічним транспортним засобом.
Як вже було зазначено, згідно з пунктом 1.10 ПДР України, механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. 
При цьому, вказаний термін поширюється, зокрема, на транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Таким чином, законодавень прямо встановив порогове значення потужності електродвигуна, перевищення якого є обов?язковою умовою для віднесення транспортного засобу до механічних.
Водночас із наведеного визначення випливає, що транспортні засоби з електродвигуном потужністю до 3 кВт включно не підпадають під поняття механічного транспортного засобу у розумінні ПДР України.
Пунктом 2.13 ПДР України визначено класифікацію транспортних засобів за категоріями, зокрема категорію АІ, до якої належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, що мають двигун з робочим об?ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Однак сама по собі віднесеність транспортного засобу до певної категорії не створює автоматичного обов?язку мати посвідчення водія, якщо такий транспортний засіб не є механічним у розумінні пункту 1.10 ПДР України.
Таким чином, Правила дорожнього руху України чітко розмежовують поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб», а різниця між ними, зокрема у випадку електротранспорту, визначається потужністю електродвигуна.
Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку, транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.
До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у справі N?278/3362/15-к від 01 березня 2018 року.
Отже, транспортний засіб з електродвигуном потужністю 2.4 кВт є транспортним засобом у загальному розумінні ПДР України, однак не є механічним транспортним засобом, оскільки потужність його електродвигуна не перевищує встановлену пунктом 1.10 ПДР України межу у 3 кВт, у зв?язку з чим на керування ним не поширюється вимога пункту 2.1 «а» ПДР України щодо обов?язкової наявності посвідчення водія.
Таким чином, з урахуванням системного тлумачення норм ПДР України, керування мопедом з електродвигуном потужністю 2 кВт не потребує наявності посвідчення водія, оскільки такий транспортний засіб не відноситься до механічних.
Оскільки ОСОБА_1 керував мопедом з електродвигуном потужністю 2.4 кВт, який відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України не є механічним транспортним засобом, на нього не поширюється вимога пункту 2.1 підпункту «а» ПДР України, щодо обов?язкової наявності посвідчення водія.
З огляду на наведене, стверджує, що постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.
Відповідач позов заперечив, 21.05.2026 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 27.04.2026 поліцейським ВРПП Стрийського РУП ГУНІ у Львівській області старшим сержантом поліції Шудло Володимиром Романовичем на Кушину Богдана Романовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N? 7093311 від 27.04.2026 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки 27.04.2026 року о 02:39 год. у с.Станків по вул. Січових Стрільців, Стрийського району, Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Yadea 12 н.3. НОМЕР_1 не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 зазначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Як зазначено у пункті 1 частини першої статті 18 цього Закону, що поліцейський зобов?язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. Як зазначено у пункті 11 частини першої статті 23 цього Закону, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно пункту 1 розділу І «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом N? 1395 МВС України від 07.11.2015 зазначено, що ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов?язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Згідно абзацу другого пункту 4 розділу І цієї Інструкції зазначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п?ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 1211, 121-2 частинами першою і другою статті 1213 частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124 , 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132 шостою, восьмою, дев?ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1 , частинами третьою, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152 КУпАП поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції.
Відповідно до пункту 1.10 розділу 1 ПДР України: транспортний засіб — пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, механізмів; а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи мопед — двоколісний транспортний засіб, що мас двигун з робочим об?ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Пунктом 2.1 а розділу 2 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
2) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
Пунктом 2.13 розділу 2 ПДР України спостерігається те, що транспортні засоби належать до одної з таких категорій: A1 — мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об?ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
Також, Порядком видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами врегульовано «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою КМУ N? 340 від 08.05.1993 (надалі - Положення).
Відповідно до п. 2 Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них Національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 3 Положень керувати мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об?ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт, дозволяється за наявності посвідчення водія категоріїА1.
Диспозицією ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року N?2344-I1 зі змінами визначає основні терміни, які вживаються в таких значеннях: - електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії; - легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину; - низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Електроскутер, яким керував позивач ОСОБА_1 , обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою двигуна, то такий є транспортним засобом.
Електроскутер, яким керував ОСОБА_1 належить до транспортного засобу, потужність його двигуна складає 1,2 кВт, тобто менше 4 кВт, а тому він має право керувати ним лише за наявності відповідного посвідчення водія категорії А1, яке у нього відсутнє.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, справу розподілено та негайно передано судді Валовін Ю.В.
Ухвалою від 11.05.2026 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 
19.05.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, а 29.05.2026 та 30.06.2026 заяви про розгляд справи без їхньої участі. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим в судове засідання не зявився, причини відсутності та свою позицію щодо заявленої вимоги не висловив. 
Розгляд справи відбувся 20.07.2026, за участю представника позивача Михавківа І. В. з оголошенням перерви перед стадією ухвалення судового рішення до 28.07.2026. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.
Судом встановлено, що 27.04.2026 поліцейським ВРПП Стрийського РУП ГУНІ у Львівській області старшим сержантом поліції Шудло Володимиром Романовичем на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N? 7093311 від 27.04.2026 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки 27.04.2026 року о 02:39 год. у с.Станків по вул. Січових Стрільців, Стрийського району, Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Yadea 12 н.3. НОМЕР_1 не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії.
Також, судом встановлено на підставі сертифікату відповідності та договору № 10118 від 18.07.2025, що транспортний засіб марки Yadea 12 н.3. НОМЕР_1 обладнаний електродвигуном потужністю 2.4 кВт.

Норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені відповідачем як суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення - постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 7093311 від 27.04., на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд враховує таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (пункт 11 частина 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»).
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.2.13 Правил №1306 транспортні засоби класифікуються, залежно від категорій, зокрема:
А1 мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.с м або електродвигун потужністю до 4кВт;
А мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4кВт і більше.
Крім того, п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема А1-мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см, або електродвигун потужністю до 4кВт.
Згідно з пунктами 2 та 3 Положення №340 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії.
З наведеного вбачається, що Правилами дорожнього руху розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено. Водночас, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3кВт. У зворотному випадку транспортний засіб з електродвигуном не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.
Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №278/3362/15-к.
Отже, враховуючи що в електроскутері (мопеді) яким керував ОСОБА_1 наявний електродвигун потужністю 2.4. кВ, суд приходить до висновку, що він не може вважатись механічним транспортним засобом в розумінні норм визначених вище.
Разом з тим, п.п. «а» п.2.1 Правил №1306, як норма, порушення якої інкримінується ОСОБА_1 , передбачає обов`язок мати при собі посвідчення на право - керування транспортним засобом для водіїв саме механічних транспортних засобів, а тому вказано норма має застосовуватись системно разом з п.2.13 Правил №1306. 
При цьому, з системного аналізу положень п. 1.10 та п. 2.13 Правил №1306 випливає, що пристрої (електровелосипед, електроскутер і т.д.) у яких потужність електромотора до 3кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні п.1.10 Правил №1306, а значить на них не розповсюджуються вимоги п.2.13 Правил №1306 стосовно права на управління транспортними засобами категорії А1 з потужністю двигуна від 3 кВт до 4кВт тільки при наявності «посвідчення водія на право керування ТЗ відповідною категорією».
Таким чином, у відповідності до визначень, закріплених у Правилах №1306 мопед (скутер) обладнаний електричним двигуном потужність 2,4 кВ не може визнаватись механічним транспортним засобом.
Враховуючи зазначене, особа, яка керує таким транспортним засобом, не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п.2.1 «а» Правил №1306 України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електроскутер не є.
Частиною 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і порядку, встановлених законом.
Згідно приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
Отже, суд констатує відсутність належних, допустимих та достатніх доказів щодо правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Провадження в адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП слід закрити, оскільки згідно статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Львівській області необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 665 грн 60 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 8-10, 134, 139, 242, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: поліцейський Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Щудло Володимир Романович про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволити.
Скасувати постанову серії ЕНА № 7093311 від 27.04.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126 КУпАП, провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Львівській області на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, ЄДРПОУ 40108833, юридична адреса: пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: інспектор Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області Щудло Володимир Романович, адреса місця праці: вул. Коссака, 11, м. Стрий, Львівська область.
Повний текст рішення складено та підписано 03.08.2026.

Суддя      Юлія ВАЛОВІН