ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 

м. Київ

справа № 640/16539/20

касаційне провадження № К/990/51180/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві
на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року (головуючий суддя - Бояринцева М.А.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Безименна Н.В.; судді Бєлова Л.В., Кучма А.Ю.)
у справі № 640/16539/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпангруп» 
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпангруп» (далі - позивач, Товариство, ТОВ «Укрпангруп», ТОВ «УПГ») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 квітня 2020 року № 0045540504 та № 0045670504.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовив. 
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 17 березня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року скасував у частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року № 0045540504. Прийняв у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував прийняте ГУ ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року № 0045540504 в частині зменшення ТОВ «Укрпангруп» суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 107 780 428,79 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року скасовано в частині, у якій відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року № 0045540504 у частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 659 258 214,00 грн і в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі № 640/16539/20 залишив без змін.
Підставою для направлення справи на новий розгляд стало те, що суди не з`ясували на підставі облікових регістрів та первинних документів, чи вносив позивач зміни до даних бухгалтерського обліку за моделлю оцінки на підставі «первинної вартості» з моменту набуття права власності на інвестиційну нерухомість, чи відбувалась переоцінка операційної, інвестиційної нерухомості та основних засобів, оскільки відповідно до пункту 18 Положення (стандартів) бухгалтерського обліку 32 «Інвестиційна нерухомість», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02 липня 2007 року № 779, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 липня 2007 року за № 823/14090 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - П(С)БО 32), інвестиційна нерухомість, що обліковується за первісною вартістю, переоцінці не підлягає. Суд зазначив, що у разі, якщо позивачем з моменту набуття у власність даного об`єкта здійснювався облік в певному періоді за справедливою вартістю, то перехід на облік в 2019 році за моделлю первинної вартості є неправильним.
Під час нового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що на виконання постанови апеляційного суду ГУ ДПС у м. Києві прийняло нове податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2021 року № 00219510704, яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 659 258 214,00 грн, що мало наслідком звернення позивача до суду із заявою про уточнення позовних вимог шляхом зміни предмета позову. 
За наслідками нового розгляду справи, Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 05 грудня 2022 року, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року залишено без змін, позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2021 року № 00219510704.
При цьому суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач правомірно здійснював облік інвестиційної нерухомості за первісною вартістю з урахуванням амортизації, не змінював модель обліку гіпермаркету та торгово-розважального центру за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, площею 44 022,8 кв. м, буд. 1 із «за первісною вартістю» на «за справедливою вартістю», у відповідача не було підстав для визначення вартості наведеного нерухомого майна за іншим методом, з урахуванням ринкової вартості будівлі. Тому висновки акта перевірки у відповідній частині є необґрунтованими, а спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган зазначає, що після придбання інвестиційної нерухомості така зараховується на баланс підприємства за первісною вартістю, про що зазначено в пункті 9 П(С)БО 32. Однак, облік за такою моделлю може здійснюватися лише до дати балансу, на яку підприємством здійснено заходи з визначення справедливої вартості. На користь викладеного свідчить пункт 16 П(С)БО 32, за змістом якого наявність достеменної інформації про справедливу вартість об`єкта інвестиційної нерухомості зобов`язує підприємство обліковувати з відповідної дати балансу об`єкт інвестиційної нерухомості за моделлю справедливої вартості. На думку ГУ ДПС у м. Києві, уклавши 27 червня 2019 року іпотечний договір із визначенням конкретної суми ринкової вартості об`єкта, позивач на дату балансу - 30 червня 2019 року мав обліковувати спірний об`єкт нерухомості за моделлю справедливої вартості.
Окрім цього, податковий орган наголошує, що в межах цієї справи встановлено, що позивач взагалі не здійснював облік спірного об`єкта як «інвестиційна нерухомість», що спростовує у цьому випадку наявність підстав вважати, що позивач використав право вибору моделі обліку інвестиційної нерухомості. Також формулювання, що вжите в наказі про облікову політику № 2/оп, на переконання відповідача, не містить посилання на П(С)БО 32, а тому також не може вважатися закріпленням обраної підприємством моделі обліку інвестиційної нерухомості.
У касаційній скарзі контролюючий орган ставить питання про відступлення від висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 09 грудня 2019 року у справі № 826/11830/18 та від 03 серпня 2020 року у справі № 826/13307/18, у зв`язку з чим посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою від 23 січня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «УПГ» просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові рішення залишити без змін як законні і обґрунтовані. Вважає, що податковий орган не обґрунтував підстави для відступлення від висновків Верховного Суду, натомість, останні ґрунтуються на правильному застосуванні норм права.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Судовий розгляд встановив, що позивачу на праві власності належить будівля гіпермаркету та торгово-розважального комплексу за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, буд. 1.
У період з 24 січня 2020 року по 05 березня 2020 року посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами якої склали акт від 13 березня 2020 року № 277/26-15-05-04-02/34530278, у якому зафіксовано порушення пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на 767 038 643,00 грн.
На підставі вказаного акту перевірки та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у цій справі ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2021 року № 00219510704 форми «П», яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі: за перше півріччя 2019 року на 659 258 214,00 грн та за три квартали 2019 року на 659 258 214,00 грн.
Судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ «Укрпангруп» (далі - іпотекодавець) уклало іпотечний договір від 27 червня 2019 року з Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (далі - іпотекодержатель), відповідно до якого іпотекодавець в забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 27 червня 2019 року № НК 2240, також усіх договорів про внесення змін та доповнень до нього, які укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому, в тому числі про збільшення суми основного боргу пені або процентів, суми комісії, (далі - кредитний договір), що укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем, передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, зазначене в пункті 1.2. цього договору, а іпотекодержатель приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки за цим договором переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.
Згідно з пунктом 1.2. іпотечного договору від 27 червня 2019 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: нерухоме майно - торговельно-розважальний комплекс, що знаходиться за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за Державним реєстром речових прав на нерухоме майно 142324121110, зокрема, гіпермаркет та торговельно-розважальний центр літ. А-1, 2 площею 44 022,8 кв. м разом з усіма невід`ємними частинами.
Станом на день укладання цього договору вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 816 282 480,00 грн без податку на додану вартість.
Балансова (залишкова) вартість нерухомого майна (будівлі) станом на 30 червня 2019 року складала 157 024 266,00 грн. У бухгалтерському обліку зазначений об`єкт нерухомого майна обліковується на рахунку 103 «Будинки та споруди».
Перевіркою встановлено, що позивач використовував гіпермаркет та торговельно-розважальний центр для здачі в оренду та отримання орендних платежів. Частка доходу, отриманого від здачі в оренду об`єкта інвестиційної нерухомості в доході від реалізації товарів/робіт/послуг позивача за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2019 року, складає 99,48% та сумарно становить 257 234 431,00 грн.
За позицією ГУ ДПС у м. Києві, позивач повинен був обліковувати зазначені об`єкти як інвестиційну нерухомість на рахунку 100 «Інвестиційна нерухомість». Враховуючи, що станом на день укладення іпотечного договору безпосередньо сторонами підтверджена його ринкова вартість в сумі 816 282 480,00 грн, то позивач повинен був обліковувати таку нерухомість за справедливою вартістю відповідно до пункту 16 П(С)БО 32. Натомість, позивач обліковував майно на рахунку 103 «Будинки та споруди» за первісною вартістю - 157 024 266,00 грн, що призвело до заниження інших операційних доходів у сумі 659 258 214,00 грн, у тому числі за півріччя 2019 року в сумі 659 258 214,00 грн, три квартали 2019 року в сумі 659 258 214,00 грн.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4 - 7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Передбачені ПК України правила визначення об`єкта оподаткування для цілей сплати податку на прибуток відсилають до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про інвестиційну нерухомість та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 32.
Так, згідно з пунктом 4 П(С)БО 32 інвестиційна нерухомість - це власні або орендовані на умовах фінансової оренди земельні ділянки, будівлі, споруди, які розташовуються на землі, утримувані з метою отримання орендних платежів та/або збільшення власного капіталу, а не для виробництва та постачання товарів, надання послуг, адміністративної мети або продажу в процесі звичайної діяльності.
Відповідно до пункту 9 П(С)БО 32 придбана (створена) інвестиційна нерухомість зараховується на баланс підприємства за первісною вартістю.
Пунктом 16 П(С)БО 32 передбачено, що підприємство на дату балансу відображає у фінансовій звітності інвестиційну нерухомість за справедливою вартістю, якщо її можна достовірно визначити, або за первісною вартістю, зменшеною на суму нарахованої амортизації з урахуванням втрат від зменшення корисності та вигод від її відновлення, що визнаються відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 грудня 2004 року № 817 (z0035-05) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 35/10315. Обраний підхід застосовується до оцінки всіх подібних об`єктів інвестиційної нерухомості.
У силу пункту 18 П(С)БО 32 інвестиційна нерухомість, що обліковується за первісною вартістю, зменшеною на суму нарахованої амортизації з урахуванням втрат від зменшення корисності та вигод від її відновлення, переоцінці не підлягає.
Відтак, П(С)БО 32 визначає дві моделі обліку інвестиційної нерухомості: облік за справедливою вартістю; облік за первісною вартістю. 
Указані в П(С)БО 32 положення свідчать, що підприємство наділене правом обирати з-поміж зазначених моделей, про що зазначається в наказі про облікову політику.
Про право вибору обліку інвестиційної нерухомості з-поміж двох методів оцінки, які є рівнозначними, свідчить зміст останнього речення пункту 16 П(С)БО, який розпочинається зі слів: «обраний підхід…».
Відповідно до пункту 19 П(С)БО 32 оцінка інвестиційної нерухомості за справедливою вартістю ґрунтується на цінах активного ринку в тій самій місцевості в подібному стані за подібних умов договорів оренди або інших контрактів на дату балансу та не враховує майбутніх витрат на поліпшення нерухомості і відповідні майбутні вигоди у зв`язку з майбутніми витратами на поліпшення об`єктів інвестиційної нерухомості.
Обґрунтовуючи спірне рішення, контролюючий орган зазначив, що згідно з приписами частини першої статті 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV баланс підприємства складається станом на кінець останнього дня кварталу (року), тоді й справедливу вартість необхідно переоцінювати щокварталу. Однак такий підхід податкового органу не передбачено жодним нормативно-правовим актом України.
Колегія суддів зазначає, що зазначення в іпотечному договорі від 27 червня 2019 року, що станом на день його укладання вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 816 282 480,00 грн без податку на додану вартість, не свідчить, що позивачем встановлювалась реальна оцінка інвестиційної нерухомості, оскільки відповідна вартість встановлена саме за домовленістю сторін, а не за результатами проведення оцінки вартості нерухомого майна.
При цьому, відповідачем не надано належних доказів, що позивачем було змінено відображення у фінансовій звітності інвестиційної нерухомості з первісної вартості (з урахуванням амортизації) на справедливу вартість та в подальшому проводилась її переоцінка .
З наявного в матеріалах справи висновку експерта № 1041/62901 за результатами судово-економічної експертизи за запитом ТОВ «Укрпангруп», складеного 18 серпня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна Група «ЕС енд Ді», вбачається, що обраний підхід моделі обліку інвестиційної нерухомості «за первісною вартістю», прийнятий в обліковій політиці «ТОВ «УПГ», відповідає положенням пунктів 16, 18 П(С)БО 32.
Згідно із зазначеним висновком експерта № 1041/62901 за результатами судово-економічної експертизи установлено таке:
1. Документально підтверджується відповідність приписам пункту 16 П(С)БО 32 відображення ТОВ «УПГ» балансової вартості інвестиційного об`єкта - гіпермаркет та торгово-розважальний центр, за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, площею 44 022,8 кв. м за моделлю обліку «за первісною вартістю» станом на 30 червня 2019 року;
2. Документально не підтверджується, що ТОВ «УПГ» змінювало модель обліку інвестиційної нерухомості «за первісною вартістю» на модель обліку «за справедливою вартістю», починаючи з дати придбання (набуття) права власності на інвестиційну нерухомість - гіпермаркет та торгово-розважальний центр за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, площею 44 022,8 кв. м;
3. Документально не підтверджується на підставі облікових регістрів та первинних документів внесення ТОВ «УПГ» змін до даних бухгалтерського обліку за моделлю обліку «за первісною вартістю» з моменту придбання (набуття) права власності на інвестиційну нерухомість - гіпермаркет та торгово-розважальний центр за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, площею 44 022,8 кв. м;
4. Документально підтверджується, що розмір балансової (залишкової) вартості об`єкта інвестиційної нерухомості ТОВ «УПГ» - гіпермаркету та торгово-розважального центру за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, площею 44 022,8 кв. м, визначеної у відповідності до пунктів 11, 14, 16, 18 П(С)БО 32 складає: 158 333 818,32 грн станом на 31 березня 2019 року; 156 695 310,63 грн станом на 30 червня 2019 року; 155 304 392,94 грн станом на 30 вересня 2019 року;
5. Документально не підтверджується проведення ТОВ «УПГ» переоцінки основних засобів протягом 2018 - 2019 років, що обліковуються на рахунку 103 «Будинки та споруди» (інвестиційної нерухомості та інших основних засобів, що не відносяться до інвестиційної нерухомості);
6. Документально не підтверджується висновок акта перевірки від 13 березня 2020 року № 277/26-15-05-04-02/34530278 про те, що ТОВ «УПГ» в порушення пункту 21 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, пункту 22 П(С)БО 32 пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України занизило показники рядка 2120 Звіту «Інші операційні доходи» на суму заниження справедливої вартості інвестиційної нерухомості в розмірі 659 258 214,00 грн, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування на суму 659 258 214,00 грн, у тому числі за півріччя 2019 року на суму 659 258 214,00 грн, за три квартали 2019 у сумі 659 258 214,00 грн.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, згідно яких, враховуючи, що оскільки позивач правомірно здійснював облік інвестиційної нерухомості за первісною вартістю з урахуванням амортизації, не змінював модель обліку гіпермаркету та торгово-розважального центру за адресою: Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. 30-річчя Перемоги, площею 44 022,8 кв. м із «за первісною вартістю» на «за справедливою вартістю», то у відповідача не було підстав для визначення вартості наведеного нерухомого майна за іншим методом, з урахуванням ринкової вартості будівлі.
Наведене свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу про завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 659 258 214,00 грн за перше півріччя та за три квартали 2019 року.
У касаційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві підставою звернення до Верховного Суду з цією скаргою зазначило пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 
Так, відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
Верховний Суд у своїх рішеннях зауважував на тому, що, відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, суд може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. 
Отже, має існувати необхідність відступу і така необхідність має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційного Суду України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
Отже, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду касаційна скарга повинна мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими чи застосований у цих рішеннях підхід має очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини.
У касаційній скарзі відповідач не навів жодних аргументованих виняткових випадків для відступу від правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 826/11830/18, від 03 серпня 2020 року у справі № 826/13307/18.
Окрім іншого, відступ від попередніх правових позицій Верхового Суду за відсутності обґрунтованих виняткових підстав для цього фактично порушуватиме принцип правової визначеності.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ГУ ДПС у м. Києві без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер  Р.Ф. Ханова