| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/18947/24 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії за віком з розрахунку заробітку для обчислення пенсії з 01.07.1995 по 30.06.2000 та зобов`язати відповідача здійснити запитуваний перерахунок пенсії з 20.02.2024.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка, не погодившись із розрахунком пенсії, звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідач повідомив, що заробітна плата для обчислення пенсії розрахована за періоди з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 31.03.2008, а з розрахунку заробітної плати в межах 10 відсотків виключено 44 місяці - період з 01.07.1995 по 28.02.1999; розмір пенсії після перерахунку склав 14 485,45 грн. Перевіривши розрахунок середньомісячного заробітку, позивачка виявила, що цей розрахунок є менш вигідним для неї, ніж варіант, запропонований у її заяві про перерахунок пенсії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що первинне призначення пенсії позивачці відбулося з 14.03.2008 і оптимізацію заробітку проведено відповідачем при призначенні пенсії, а тому при проведенні перерахунків пенсії повторна оптимізація заробітку не проводиться; при цьому суд послався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.07.2018 у справі № 461/4328/16-а.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
На обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що зверталася до відповідача не щодо оптимізації пенсії, а щодо виключення з обчислення індивідуального коефіцієнта заробітної плати періоду з 01.07.1995 по 30.06.2000, тобто неврахування довідки про заробітну плату за 60 місяців до 01.07.2000. На думку апелянта, частина перша статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надає пенсіонеру право обирати спосіб обчислення пенсії, оскільки заробітна плата за період до 01.07.2000 враховується за його бажанням. При цьому оптимізацією є виключення в межах 10 відсотків страхового стажу періодів із невигідною заробітною платою, а тому виключення довідки за 60 місяців до 01.07.2000 таким не є. Апелянт також вважає помилковим посилання суду на постанову Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 461/4328/16-а, оскільки у ній йшлося про виключення періоду страхового стажу після 01.07.2000, тоді як у цій справі спір стосується періоду до цієї дати. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував підстав звернення до суду та неправильно визначив предмет спору, що є підставою для скасування рішення відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечується, що позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві як одержувач пенсії за віком з 14.03.2008. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 39 років 7 місяців 22 дні, що становить 475 місяців, та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 і з 01.07.2000 по 31.03.2008. З розрахунку заробітної плати в межах 10 відсотків тривалості страхового стажу виключено 44 місяці - період з 01.07.1995 по 28.02.1999. У лютому 2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила виключити з розрахунку середньомісячного заробітку заробітну плату за період з 01 липня 1995 року по 30 червня 2000 року, а листом від 19.03.2024 відповідач повідомив про відсутність підстав для виключення інших періодів заробітної плати, ніж ті, що виключені під час призначення пенсії, оскільки період оптимізації визначено на найбільш вигідних умовах.
А отже, спір є суто правовим і зводиться до того, чи вправі пенсіонер після призначення пенсії вимагати перегляду періоду, за який враховано заробітну плату для обчислення пенсії.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії врегульовано статтею 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 40 Закону № 1058-IV "для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року".
Згідно з абзацом другим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV "за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв".
Абзацом третім частини першої статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що "за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі".
Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-IV "заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць; К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи". З наведеної формули видно, що виключення з розрахунку місяців із низькими коефіцієнтами заробітної плати збільшує співвідношення Ск до К, а разом з ним і розмір пенсії; саме такого результату прагне досягти позивачка.
Довід апелянта про розмежування абзацу другого і абзацу третього частини першої статті 40 Закону № 1058-IV є коректним за формою: ці норми закріплюють різні механізми. Абзац другий дозволяє за бажанням пенсіонера додатково врахувати заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року, тоді як абзац третій дозволяє виключити з періоду, за який враховується заробітна плата, періоди в межах 10 відсотків тривалості страхового стажу. Проте це розмежування результату розгляду справи не змінює, оскільки жоден із двох механізмів не надає позивачці права, за захистом якого вона звернулася до суду.
Якщо вимогу позивачки кваліфікувати як вимогу про оптимізацію заробітку в розумінні абзацу третього частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, вона є безпідставною з двох самостійних причин.
По-перше, наведена норма пов`язує право на виключення періодів із волевиявленням "особи, яка звернулася за призначенням пенсії", тобто з моментом призначення пенсії, а не з будь-яким наступним перерахунком. У постанові від 19 березня 2021 року у справі № 345/3150/16-а Верховний Суд зазначив: "Водночас закріплена у наведеній нормі можливість оптимізації заробітку стосується призначення пенсій, і не може бути застосована при перерахунку вже призначеної пенсії", вказавши, що не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку, сформульованого у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 461/4328/16-а. У тій самій справі Верховний Суд встановив: "первинне призначення пенсії позивачу відбулося з 03.09.2009 та оптимізацію проведено при призначенні пенсії, тому при проведенні перерахунків пенсії повторна оптимізація заробітку не проводиться".
По-друге, вимога про виключення всього періоду з 01.07.1995 по 30.06.2000, тобто 60 календарних місяців, виходить за встановлену абзацом третім частини першої статті 40 Закону № 1058-IV межу в 10 відсотків тривалості страхового стажу. За страхового стажу позивачки 475 місяців ця межа становить 47,5 місяця, тоді як відповідач виключив 44 місяці - період з 01.07.1995 по 28.02.1999, використавши ліміт майже повністю і застосувавши його саме до найбільш раннього відрізка заробітку. А отже, вимога позивачки в частині, що перевищує 47,5 місяця, прямо суперечить закону, а довід про менш вигідний варіант розрахунку жодними доказами не підтверджений.
Якщо ж вимогу позивачки кваліфікувати так, як її формулює апелянт, тобто як відмову від реалізованого у 2008 році права на врахування заробітної плати за 60 календарних місяців підряд по 30 червня 2000 року, вона так само не має правової підстави.
Абзац другий частини першої статті 40 Закону № 1058-IV описує врахування заробітної плати за період до 01.07.2000 як додатковий елемент бази обчислення пенсії: така заробітна плата "також враховується" за бажанням пенсіонера і за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Волевиявлення пенсіонера виражається поданням відповідної довідки про заробітну плату разом із заявою про призначення пенсії. Позивачка це право реалізувала, подавши довідку про заробітну плату за період з 01.07.1995 по 30.06.2000, і пенсію їй обчислено з 14.03.2008 саме за обраним нею варіантом.
Закон № 1058-IV не містить норми, яка дозволяла б переглянути визначений при призначенні пенсії період, за який враховано заробітну плату, за заявою пенсіонера про перерахунок. Єдиний випадок повторного вибору періодів заробітної плати, прямо передбачений законом, стосується переведення з одного виду пенсії на інший: згідно з абзацом другим частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV "при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії". Наявність цього єдиного винятку підтверджує загальне правило: поза випадком переведення з одного виду пенсії на інший період, за який враховується заробітна плата, визначається один раз, при призначенні пенсії, і при подальших перерахунках не переглядається. Позивачка з пенсії за віком на інший вид пенсії не переводилася, тому наведена норма до спірних правовідносин не застосовується.
Таким чином, тлумачення, на якому наполягає апелянт, дозволяло б переглядати базу обчислення пенсії необмежену кількість разів залежно від того, який варіант розрахунку виявиться вигіднішим на момент чергового звернення, що не узгоджується ані з текстом статті 40 Закону № 1058-IV, ані з визначеними цим Законом підставами перерахунку пенсії.
Довід апелянта про хибність посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 461/4328/16-а колегія суддів відхиляє. Фабули справ дійсно різняться: у справі № 461/4328/16-а позивач вимагав виключення періоду страхового стажу після 01 липня 2000 року. Однак правовий висновок Верховного Суду сформульовано загально, як висновок про неможливість застосування механізму оптимізації заробітку при перерахунку вже призначеної пенсії, і саме в такому значенні його застосовано Верховним Судом у справі № 345/3150/16-а, де пенсіонер вимагав при перерахунку пенсії провести оптимізацію заробітку з виключенням додаткових місяців із найменшими коефіцієнтами. Конструкція вимоги у справі № 345/3150/16-а є тотожною конструкції вимоги позивачки, а отже суд першої інстанції застосував правильний правовий висновок. Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Довід апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, підтвердження не знайшов. Дата призначення пенсії, тривалість страхового стажу, періоди, за які враховано заробітну плату, обсяг і межі проведеної оптимізації встановлені судом повно, ці обставини сторонами не оспорюються, а спір має виключно правовий характер.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач цей обов`язок виконав: він навів конкретний розрахунок заробітної плати для обчислення пенсії із зазначенням періодів з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 31.03.2008, кількості виключених місяців (44 місяці, період з 01.07.1995 по 28.02.1999) і розміру пенсії після перерахунку (14 485,45 грн). Позивачка цей розрахунок належними та допустимими доказами не спростувала.
А отже, не здійснивши позивачці перерахунок пенсії на умовах, зазначених у її заяві, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків цього рішення не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)