Номер провадження: 22-ц/813/6082/26 
Справа № 509/967/26
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
заінтересована особа – ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року у складі судді Кочко В.К., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про видачу обмежувального припису
У лютому 2026 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, заінтересована особа ОСОБА_4  про видачу обмежувального припису.
В обґрунтування заяви посилаються на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були романтичні стосунки, у період яких народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За останні роки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виникали суперечки, під час яких ОСОБА_1 та син - ОСОБА_6 потерпали від приниження, психологічного та фізичного насильства. 
Також зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з повідомленнями про вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства відносно неї та у присутності малолітньої дитини, а також по відношенню до няні дитини. 04.11.2024 Овідіопольським районним судом Одеської області ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, визнано винним та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн. 19.11.2025 старшим лейтенантом поліції ДОП СП ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Баланом О.П. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №424488 стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з скоєнням домашнього насильства 26.10.2025 стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 зазначає, що під час прогулянки няні сина - ОСОБА_2 з її сином, ОСОБА_4 під час повітряної тривоги вихопив сина у няні, побіг з ним до дитячого садка в укриття, висловлювався емоційно, при цьому дитина дуже злякалась, плакала та хотіла повернутися до няні. 
ОСОБА_4 у присутності дитини висловлюється на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою, завдає тілесних ушкоджень, фізичний біль, веде переписку по телефону у якій вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі та гідності, застосовує нецензурну лайку.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїй заяві просили суд:
Видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 від 17.07.2019 р., орган що видав 5103, УНЗР: 1989070710451, ( АДРЕСА_1 ) із наступними заходами тимчасового обмеження: 
1) Заборонити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 від 17.07.2019 р., орган що видав 5103, УНЗР: 1989070710451, ( АДРЕСА_2 ) перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими: - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;- ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 - малолітнім сином ОСОБА_1 ;- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (нянею), паспорт НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 29.01.2001 р., за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема біля будинків ЖК «Kadorr Group», ЖК «Акварель» та дитячих майданчиків по АДРЕСА_4 .
2) Заборонити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 від 17.07.2019 р., орган що видав 5103, УНЗР: 1989070710451, ( АДРЕСА_2 ) наближатися на відстань у 200 (двісті) метрів та ближче до місця проживання (перебування) постраждалих:- ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;- ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 - малолітнім сином ОСОБА_1 ;- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (нянею), паспорт НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 29.01.2001 р., за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема біля будинків ЖК «Kadorr Group», ЖК «Акварель» та дитячих майданчиків по АДРЕСА_4 ; місця відвідування ОСОБА_6 тренувань з плавання в ФК «Форма» за адресою: АДРЕСА_5 , та інших місць частого відвідування постраждалими особами. 
3) Заборонити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 від 17.07.2019 р., орган що видав 5103 УНЗР: 1989070710451, ( АДРЕСА_2 ) вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення та інші повідомлення в соціальні мережі: Viber, WhatsApp, Telegram, Instagram тощо) та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб з:- ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;- ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 - малолітнім сином ОСОБА_1 ;- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (нянею), паспорт НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 29.01.2001 р. 
4) Заборонити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 від 17.07.2019 р., орган що видав 5103, УНЗР: 1989070710451, ( АДРЕСА_2 ) особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб: - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;- ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 - малолітнім сином ОСОБА_1 ;- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (нянею), паспорт НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, дата видачі 29.01.2001 р., якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними строком на 6 (шість) місяців.

Позиція заінтересованої особи в суді першої інстанції
Від ОСОБА_8 пояснень, заперечень чи відзиву на заяву не надходило. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року в задоволені заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що заявники не надали суду доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_5 будь-якого з видів домашнього насильства відносно них на час розгляду заяви, а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що заявниками не надано суду доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_5 будь-якого з видів домашнього насильства, є безпідставним, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, що містять докази вчинення ОСОБА_5 фізичного та психологічного насильства, що є однією із форм домашнього насильства. Так, на підтвердження своїх вимог, заявниками було надано суду: 
1) копію листа Відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 від 03.04.2024 № 61.2-3299, у відповідь на звернення ОСОБА_10 від 04.03.2024 з повідомленням про те, що за адресою фактичного проживання вчиняються дії домашнього насильства відносно неї в присутності її малолітньої дитини;
2) копію листа Відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 від 09.09.2024 № 61.2-9946, у відповідь на звернення ОСОБА_10 від 09.08.2024 з повідомленням про те, що за адресою фактичного проживання вчиняються дії домашнього насильства відносно неї в присутності її малолітньої дитини, за результатами її звернення відносно ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП; 
3) копію постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.11.2024 по справі №509/5418/24, де ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; 
4) копію листа Відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 від 07.02.2025 № 61.2-1660 із зазначенням, що для проведення судово медичної експертизи ОСОБА_1 , направляється постанова про призначення судово медичної експертизи, карту виклику швидкої медичної допомоги від 04.01.2025, копія протоколу допиту потерпілого – ОСОБА_1 ; 
5) копію Термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_8 від 19.11.2025 Серія АА № 424488; 
6) скріншоти переписки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 із соціальної мережі Instagram, Telegram, де ОСОБА_4 вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі та гідності, застосовує нецензурну лайку, називає непристойними словами ОСОБА_1 , вживає лексику, недопустиму у нормальному людському спілкуванні; 
7) відеодокази погроз ОСОБА_7 на адресу ОСОБА_1 та інше.
Як зазначає скаржниця, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що конфлікти між учасниками справи тривають довгий час та такі конфлікти переростають у насильницькі дії з боку ОСОБА_7 , як психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо), так і фізичного характеру (тілесні ушкодження). Заявники звернувшись до суду, мали на меті вжити заходи попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_7 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також шкоди для себе та малолітнього сина ОСОБА_1 , а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_1 . ОСОБА_1 та її малолітній син, як жертви домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребують захисту у порядку, передбаченому Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Отже, під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд першої інстанції мав надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, та встановити, яким формам домашнього насильства піддавались заявники, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві
На думку скаржниці, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку, не вірно встановив обставини справи та прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. 

Позиція сторін в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 02.07.2026 з`явилася представник ОСОБА_1 – ОСОБА_12 та представник ОСОБА_7 – ОСОБА_13 
ОСОБА_2 до суду не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржниця посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були романтичні стосунки. У період спільного проживання у сторін народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_4 , про що зазначають сторони.
04.11.2024 Овідіопольським районним судом Одеської області ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, визнано винним та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн. 
19.11.2025 старшим лейтенантом поліції ДОП СП ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Баланом О.П. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №424488 стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з скоєнням домашнього насильства 26.10.2025 стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається і не спростовується сторонами, між ними склалися неприязні стосунки, які є перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних із вихованням дитини. 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. 
Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України.
Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до п.1, 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя; діти подружжя, колишнього подружжя.
В ст. 1 Закону наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема:
- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;
- економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
- сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності;
- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;
- обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;
- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;
- оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ст. 4 Закону).
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За п.7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно ч.2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. (ч.3 ст. 26 Закону)
У п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічні висновки були неодноразово викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Обґрунтовуючи заяву про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_5 у романтичних відносинах, від яких у 2023 році народився їхній спільний син - ОСОБА_6 . За твердженням заявниці ОСОБА_1 , після припинення стосунків між нею та ОСОБА_5 систематично виникали конфліктні ситуації, під час яких останній вчиняв щодо неї психологічне та фізичне насильство, принижував її честь і гідність, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, а також допускав агресивну поведінку у присутності малолітнього сина, що негативно впливало на його психоемоційний стан.
На підтвердження наведених обставин заявниця посилалася на неодноразові звернення до правоохоронних органів із повідомленнями про вчинення домашнього насильства щодо неї, у тому числі у присутності малолітньої дитини, а також щодо няні дитини. Крім того, постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Також 19 листопада 2025 року уповноваженою службовою особою Національної поліції стосовно ОСОБА_7 винесено терміновий заборонний припис у зв`язку із вчиненням 26 жовтня 2025 року домашнього насильства щодо ОСОБА_1 .
Заявниця також зазначала, що під час однієї із подій, коли няня перебувала на прогулянці з малолітнім сином, ОСОБА_4 під час оголошення повітряної тривоги без згоди законного представника забрав дитину у няні та відвів її до укриття, при цьому поводився агресивно та емоційно, внаслідок чого дитина злякалася, плакала та висловлювала бажання повернутися до няні.
Крім того, заявниця вказувала, що ОСОБА_4 у присутності дитини допускав на її адресу нецензурні висловлювання, завдавав їй фізичного болю, а також надсилав через засоби електронного зв`язку повідомлення, які містили погрози, образи, приниження честі та гідності і нецензурну лексику.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 (провадження №61-22727св19) зроблено такий висновок: Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства. 
У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22) зроблено висновок, що докази, які додаються до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо.
Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
На підтвердження факту домашнього насильства, вчиненого ОСОБА_5 , до заяви заявниками долучено:
-копію листа Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції від 09.09.2024 №61.2-9946, відповідно до якого за результатами перевірки повідомлено про проведення працівниками поліції заходів щодо притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-у КУпАП (а.с. 17);
-копію листа Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 від 03.04.2024 №61.2-3299, відповідно до якого встановлено, що за результатами перевірки повідомлено, що з ОСОБА_5 була проведена профілактична бесіда про недопущення порушень чинного законодавства (а.с. 17 зворот);
-копію постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.11.2024 у справі №509/5418/24, відповідно до якої ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн, та судовий збір у розмірі 605,60 грн. (а.с.18 зворот - 19);
-копію листа Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції від 07.02.2025 №61.2-1660, з якого вбачається, що для проведення судово – медичної експертизи Бойко направляється постанова про призначення додаткової експертизи (а.с. 18);
-копію адвокатського запиту від 08.01.2026 № 1 до Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області (а.с. 20 зворот, 21); 
-копію листа Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 від 23.01.2026 №27481-2026, відповідно до якого на адвокатський запит від 08.01.2026 вх. №70аз-2026 щодо надання інформації про звернення ОСОБА_1 від 19.12.2025 щодо вчинення домашнього насильства зі сторони ОСОБА_7 , 1989 р.н. повідомлено, що 19.12.2025 працівниками ВП №1 ОРУП №2 ГУНП Одеській області здійснювалось реагування за вищевказаним повідомлення ОСОБА_1 . Поліцейськими було проведено перевірку за даним повідомлення: отримано пояснення від усіх учасників події, проведено бесіду з ОСОБА_5 , в ході перевірки домашнього насильства виявлено не було (а.с. 21 зворот);
-скріншоти переписки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 із соціальної морежі Instagram (а.с. 22-23);
-скріншоти переписки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 із соціальної мережі Telegram (а.с. 24-25);
-фото докази спричинення фізичного насильства з боку ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 (а.с. 26-27). 
На переконання колегії суддів, неодноразові звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із повідомленнями про вчинення щодо неї домашнього насильства, застосування до ОСОБА_7 спеціальних заходів реагування та притягнення його до адміністративної відповідальності свідчать про тривалий конфлікт між сторонами, наявність ознак систематичної протиправної поведінки заінтересованої особи та підтверджують доводи заявниці щодо вчинення стосовно неї психологічного і фізичного домашнього насильства. Сукупність цих обставин свідчить про наявність передбачених законом підстав для застосування до кривдника спеціальних заходів протидії домашньому насильству.
Отже, суд першої інстанції у порушення вказаних положень закону та встановлених обставин не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки неодноразові факти звернення заявниці до органів поліції, ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції заходів, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявниці психологічного та фізичного насильства.
Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові КЦС ВС від 19.05.2020 №404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.
Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Левчук проти України" (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чиморалі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають Заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу.
Заявниця ОСОБА_1 , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції заходів впливу, вчинення ним протиправних дій щодо заявниці, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявниці психологічного та фізичного насильства.
Дослідивши матеріали справи та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що пояснення заявниці ОСОБА_1 в достатній мірі підтверджують вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства щодо заявниці, визначають ризики продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, чинники та умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Враховуючи обставини справи та виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки ОСОБА_7 та їх вплив на заявницю, враховуючи те, що кривдник неодноразово демонстрував протиправну поведінку відносно заявниці, тривалість та неодноразовість вчинення протиправних дій, колегія суддів доходить висновку, що такі втручання в особисті права кривдника, як заборона ОСОБА_7 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та заборони ОСОБА_14 , наближення на відстань у 200 метрів та ближче до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є пропорційним, доречним відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника.
Разом із тим колегія суддів не вбачає достатніх підстав для застосування інших заходів обмежувального припису, а саме заборони вести листування, телефонні переговори (у тому числі надсилати повідомлення через соціальні мережі та месенджери) та заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб. Хоча матеріали справи містять скріншоти листування між сторонами у месенджерах та соціальних мережах, самі по собі вони не свідчать про існування на час апеляційного розгляду такої інтенсивності чи характеру комунікації, яка б зумовлювала необхідність застосування додаткових обмежень, передбачених пунктами 5, 6 частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, можливість спілкування в такий спосіб може бути обмежено самою заявницею, і не потребує втручання.
При цьому колегія суддів враховує, що застосовані заходи у вигляді заборони перебувати у місці проживання постраждалих осіб та наближатися до нього на визначену судом відстань безпосередньо спрямовані на усунення основного джерела небезпеки для заявниці та є достатніми для досягнення мети обмежувального припису. За встановлених обставин застосування додаткових обмежень щодо будь-яких способів дистанційного спілкування не відповідатиме принципу пропорційності втручання у права заінтересованої особи.
Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалих осіб, і що саме такий спосіб забезпечить ефективний захист ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від недобросовісних дій заінтересованої особи.
При цьому, оскільки ОСОБА_1 не представляє інтереси ОСОБА_15 , яка самостійно рішення суду першої інстанції не оскаржила, то рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року переглядається лише щодо заяви ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково доведеною, тому вона підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. 

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року в частині заяви ОСОБА_1 скасувати.
Видати обмежувальний припис строком шість місяців стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наступними заходами:
- заборонити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_16 ;
- заборонити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближення на відстань у 200 метрів та ближче до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_16 .
В решті вимог заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13.07.2026.

Головуючий        Є.С. Сєвєрова 

Судді:         Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе