РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/129/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Виконавчого комітету Рівненської міської ради 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі – позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі – Виконком РМР / відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконкому РМР від 15.12.2025 №173, яким відмовлено ОСОБА_1 та членам його сім`ї – дружині ОСОБА_3 і дочці ОСОБА_4 у взятті на квартирний облік за місцем проживання;
- зобов`язати Виконком РМР прийняти рішення про зарахування на квартирний облік за місцем проживання ОСОБА_1 та членів його сім`ї – дружину ОСОБА_3 і дочку ОСОБА_4 при Виконкомі РМР на підставі заяви від 09.10.2025 №51509, з 15.12.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є військовослужбовцем, має статус учасника бойових дій та, починаючи з 20.07.1995 по даний час, проходить військову службу, у тому числі з 01.01.2007 в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі – Держспецзв`язку). У період проходження військової служби, позивач та члени його сім`ї (дружина і дочка) перебували з 18.07.2000 на квартирному обліку в загальній черзі, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень, з 27.03.2017 за місцями проходження позивачем служби. За час проходження військової служби в Держспецзв`язку позивачу і членам його сім`ї надано для проживання службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , - жилою площею 48,4 кв.м., яке перебуває на праві оперативного управління в Управлінні Держспецзв`язку в Рівненській області. Вказав, що у зв`язку із його переведенням до іншого підрозділу Держспецзв`язку, рішенням спільної житлово-побутової комісії Управління Держспецзв`язку в Рівненській області та Відділу УФЗ Держспецзв`язку у місті Рівному, яке оформлене протоколом №6 від 23.05.2025, його та членів сім`ї знято з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Водночас, з метою реалізації свого права на соціальний захист як військовослужбовця – учасника бойових дій щодо отримання жилого приміщення для постійного проживання, 09.10.2025 позивач звернувся до Виконкому РМР із заявою щодо прийняття його та членів його сім`ї (дружини і дочки) на квартирний облік як громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до якої долучив копії необхідних документів. Однак, за результатами розгляду такої заяви, 15.12.2025 відповідач прийняв оскаржуване рішення про відмову у взятті позивача і членів його сім`ї на квартирний облік відповідно до статті 34 Житлового кодексу України, підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, як таких, що не потребують поліпшення житлових умов, покликаючись при цьому на наявність у них згаданого вище службового жилого приміщення. Спірне рішення відповідача позивач вважає протиправним, необґрунтованим і таким, що порушує його права як учасника бойових дій та військовослужбовця на отримання його сім`єю жилого приміщення для постійного проживання, а тому просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/129/26 та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суду відповідачу встановлено, зокрема, строк для подання відзиву на позовну заяву.
21.01.2026, з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), представник Виконкому РМР подала до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечила щодо задоволення позовних вимог та вважає їх необґрунтованими. На підтвердження своїх заперечень зазначила, що до Виконкому РМР надійшла заява ОСОБА_1 від 09.10.2025 №51509 щодо прийняття його та членів його сім`ї з двох осіб – дружини ОСОБА_3 і дочки ОСОБА_4 – на квартирний облік, до якої позивач додав усі необхідні документи. За результатами розгляду цієї заяви, відділом по обліку та розподілу житла установлено, що позивач зареєстрований в 3-кімнатній квартирі державної форми власності жилою площею 48,4 кв.м, яка включена до числа службового житла Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Рівненській області рішенням виконавчого комітету від 09.03.2021 №26. Жила площа, яка припадає на кожного члена сім`ї позивача, складає 16,13 кв.м (48,4 : 3). При цьому, представник відповідача звернула увагу, що статтею 34 Житлового кодексу України та підпунктом 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, установлено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визначаються громадяни, забезпечені житлової площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Пунктом 2 постанови виконкому Рівненської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 26.12.1984 №346 визначено, що на квартирний облік приймаються громадяни, які постійно проживають та зареєстровані у м. Рівне та забезпечені жилою площею менше 6 кв.м. на кожного члена сім`ї. Цією ж Постановою передбачено, що середня забезпеченість житловою площею на кожного члена сім`ї по м. Рівне становить 7,6 кв.м. За таких обставин, відділ по обліку та розподілу житла Виконкому РМР дійшов висновку, що сім`я ОСОБА_1 не потребує поліпшення житлових умов, а тому при винесенні вказаного питання на розгляд громадської комісії з житлових питань запропоновано відмовити позивачу і членам його сім`ї у взятті на квартирний облік. Розглянувши звернення ОСОБА_1 , 10.11.2025 громадською комісією з житлових питань при Виконкомі РМР запропоновано відмовити позивачу і членам його сім`ї у взятті на квартирний облік при Виконкомі РМР, що послугувало у подальшому підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного у справі рішення від 15.12.2025 №173. Представник відповідача зауважила, що при прийнятті оспорюваного рішення комісією та комітетом враховано, що позивач і члени його родини вже реалізували своє право на житло, володіючи частками в інших об`єктах нерухомого майна. На переконання представника відповідача, наявність у власності особи житлових приміщень та земельних ділянок, згідно з актуальними даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідчить про відсутність законодавчих підстав для визнання її такою, що об`єктивно потребує соціального захисту у вигляді надання нового житла. У свою чергу, факт тимчасового фізичного перебування ОСОБА_1 як військовослужбовця за місцем проходження служби в іншій області не спростовує його забезпеченість службовим житлом у місці реєстрації. Враховуючи викладене, представник Виконкому РМР стверджує про відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного на час його прийняття законодавства, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю.
25.01.2026, через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій стверджує, що всі наведені Виконкомом РМР доводи у відзиві за своїм змістом фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з позовними вимогами, а не до доказування ним своєї позиції, яка була б підкріплена відповідними законними та підзаконними нормативно-правовими актами або ж актуальними правовими позиціями Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах, та які стосувалися б предмету спору у цій справі. Поряд з тим, звернув увагу, що долучені до відзиву відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримані відповідачем у спосіб за «частковим співпадінням», а отже містять неповні або недостовірні (хибні) відомості про володіння позивачем та членами його сім`ї частками в інших об`єктах нерухомого майна. Щодо доводів представника відповідача про наявність у позивача та його дружини земельних ділянок, які за своїм цільовим призначенням є землями сільськогосподарського призначення, то, на переконання ОСОБА_1 , важливим у даному випадку є наявність на цих земельних ділянках житлового об`єкту нерухомості, який би відповідав потребам сім`ї для постійного проживання, а не просто факт володіння земельною ділянкою, що законом не заборонено. З огляду на викладене, позивач просить суд відхилити наведені відповідачем у відзиві заперечення, а позов – задовольнити.
Крім того, у прохальній частині відповіді на відзив позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача додаткового доказу по справі, а саме копії наказу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.01.2006, 13.01.2006 №9/01, прийнятого на підставі судового рішення у справі №2-9653/05.
Надаючи правову оцінку такому клопотанню, суд враховує, що за правилами частини першої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 80 КАС України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; а також заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Суд зазначає, що вимоги до змісту клопотання про витребування доказів є чітко визначеними, вичерпними та обов`язковими для всіх учасників судового процесу.
Однак, заявивши у відповіді на відзив, серед іншого, клопотання про витребування доказів, позивач не обґрунтував неможливості самостійного отримання ним та надання суду вказаного письмового доказу, не зазначив про заходи, яких він вжив для отримання цього доказу самостійно, та (або) причини неможливості самостійного отримання такого.
Водночас, у цій же заяві по суті справи позивач вказує, що дані, які містяться в означеному вище наказі Управління житлово-комунального господарства Виконкому РМР, підтверджуються уже наявними у матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, заявлене позивачем клопотання про витребування доказів не може вважатися обґрунтованим, не відповідає установленим КАС України вимогам, а тому не підлягає задоволенню судом.
30.01.2026, з використанням підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, представник Виконкому РМР подала до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, за змістом яких навела пояснення, міркування та аргументи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Разом з тим, зауважила, що відсутність статусу особи, яка потребує поліпшення житлових умов, у разі забезпечення службовим житлом ґрунтується на тому, що особа вже має житлову площу, яка відповідає встановленим санітарним і технічним нормам, а також не є нижчою за рівень, визначений місцевими органами. Службове житло надається для проживання під час виконання обов`язків, тому за наявності достатньої площі потреба в отриманні іншого (постійного) житла відсутня. Враховуючи, що позивач на час розгляду поданої ним заяви був забезпечений службовим житлом понад встановлену норму житлової площі, у громадської комісії та виконкому РМР були відсутні правові підстави для прийняття позитивного рішення за результатами розгляду такої заяви. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. 
В силу приписів частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 є військовослужбовцем та має статус учасника бойових дій, що підтверджується дублікатом належного йому посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Держспецзв`язком 11.08.2020 (а.с.33).
Згідно з витягом з послужного списку полковника ОСОБА_1 від 23.10.2025 та довідкою Управління Держспецзв`язку в Луганській області від 18.11.2025 №38/08-1-153, позивач проходить військову службу з 20.07.1995, в тому числі, з 01.01.2007 – в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України (Держспецзв`язок). У період з 15.01.2019 до 21.05.2023 ОСОБА_1 займав керівні посади в Управлінні Держспецзв`язку в Рівненській області, а з 22.05.2023 проходить військову службу на офіцерських посадах Управління Держспецзв`язку в Луганській області (а.с.21-22, 23).
Загальна календарна вислуга позивача за терміном військової служби станом на 23.10.2025 становить 30 років 03 місяці 03 дні, що підтверджується відомостями згаданого вище витягу з його послужного списку.
Відповідно до довідки Управління Держспецзв`язку в Рівненській області від 27.05.2025 №93, полковник ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в цьому Управлінні з 18.07.2000 у загальній черзі зі складом сім`ї 3 особи, а також у списку осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень, - з 27.03.2017 як учасник бойових дій; проживав у службовому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.10.2025 №448082244, власником зазначеного вище службового житла [квартири] є держава Україна в особі Адміністрації Держспецзв`язку, а право оперативного управління цим об`єктом житлової нерухомості надано Управлінню Держспецзв`язку в Рівненській області (а.с.133-134).
У зв`язку із переведенням ОСОБА_1 з 22.05.2023, на підставі наказу Голови Держспецзв`язку від 17.05.2023 №306-ОС, для подальшого проходження військової служби до Управління Держспецзв`язку в Луганській області, рішенням спільної житлово-побутової комісії Управління Держспецзв`язку в Рівненській області та Відділу УФЗ Держспецзв`язку в місті Рівному, яке оформлене протоколом від 23.05.2025 №6, позивача та членів його сім`ї знято з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Управлінні Держспецзв`язку в Рівненській області, а його облікову справу вирішено направити за місцем проходження військової служби (а.с.29-30).
З метою реалізації передбаченого законодавством права на пільги для військовослужбовців – учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту, 09.10.2025, через Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному (далі – ЦНАП), ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я секретаря Рівненської міської ради щодо прийняття його та членів його сім`ї (дружину ОСОБА_3 , 1976 року народження, і доньку ОСОБА_4 , 2005 року народження) на квартирний облік для отримання житла, у зв`язку із відсутністю житла для постійного проживання в Рівненській міській територіальній громаді, до якої долучив необхідні документи (а.с.31).
Вказану заяву прийнято адміністратором ЦНАП 09.10.2025, присвоєно їй реєстраційний номер 51509 та визначено виконавцем, відповідальним за її розгляд і вирішення, відділ по обліку та розподілу житла Виконкому РМР, а термін виконання – до 08.11.2025, що стверджується змістом супровідної картки від 09.10.2025 №51509 (а.с.32).
Подану позивачем заяву з додатками опрацьовано відділом по обліку та розподілу житла Виконкому РМР, за результатами чого останнім вирішено винести вказане питання на розгляд громадської комісії з житлових питань, запропонувавши при цьому відмовити ОСОБА_1 та членам його сім`ї у взятті на квартирний облік на підставі статті 34 Житлового кодексу України та пунктів 13, 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470.
Відповідно до витягу з протоколу засідання громадської комісії з житлових питань від 10.11.2025, створеної при Виконкомі РМР, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 09.10.2025 №51509 комісією відповідача встановлено, що «заявник зареєстрований в 3-кімнатній жилою площею 48,4 кв.м. Вказана квартира є квартирою державної форми власності та включена до числа службового житла Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Рівненській області рішенням виконавчого комітету від 09.03.2021 №26. Жила площа, яка припадає на кожного члена сім`ї складає 16,13 кв.м (48,4 : 3 = 16,13). Тобто, сім`я ОСОБА_1 не потребує поліпшення житлових умов».
На підставі викладеного, з урахуванням пропозиції відділу по обліку та розподілу житла Виконкому РМР, комісією запропоновано (одноголосно) відмовити ОСОБА_1 та членам його сім`ї – дружині ОСОБА_3 і дочці ОСОБА_4 – у взятті на квартирний облік при Виконкомі РМР на підставі статті 34 Житлового кодексу України, підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, у зв`язку з чим зобов`язано відділ по обліку та розподілу житла підготувати рішення виконкому про відмову з врахуванням Закону України «Про адміністративну процедуру» (а.с.89).
Керуючись статтею 34 Житлового кодексу України, пунктами 13, 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, статтями 78, 79, 80 Закону України «Про адміністративну процедуру», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи протокол засідання громадської комісії з житлових питань від 10.11.2025, Виконкомом РМР прийнято оскаржуване рішення від 15.12.2025 №173 «Про відмову у взятті на квартирний облік за місцем проживання», пунктом 1 якого відмовлено ОСОБА_1 та членам його сім`ї – дружині ОСОБА_3 і дочці ОСОБА_4 – у взятті на квартирний облік при Виконкомі РМР на підставі статті 34 Житлового кодексу України, підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, як таким, що не потребують поліпшення житлових умов (а.с.64-66).
Копію оспорюваного рішення позивачем отримано 24.12.2025 засобами поштового зв`язку (а.с.67), що також визнається ним у позовній заяві.
Не погоджуючись з прийнятим відповідачем спірним рішенням, вважаючи його протиправним і таким, що підлягає скасуванню судом, позивач звернувся до суду з цим позовом з метою захисту своїх соціальних прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Предметом спору в межах цієї адміністративної справи є рішення Виконкому РМР від 15.12.2025 №173, яким ОСОБА_1 та членам його сім`ї – дружині ОСОБА_3 і дочці ОСОБА_4 відмовлено у взятті на квартирний облік при Виконкомі РМР як таким, що не потребують поліпшення житлових умов у м. Рівне.
Частиною другою статті 19 Конституції України (далі також – Основний Закон України) установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених останнім, вчиняти дії, не виходячи за межі визначених законом прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише установлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У статті 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У свою чергу, статтею 65 Основного Закону України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. 
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Особи рядового і начальницького складу Держспецзв`язку набули статусу військовослужбовців з 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» від 09.04.2014 №1194-VІІ та Указу Президента України «Про Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України» від 31.07.2015 №463/2015.
Правові основи організації та діяльності Держспецзв`язку визначає Закон України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» від 23.02.2006 №3475-IV (далі – Закон №3475-IV), відповідно до статті 2 якого, Держспецзв`язок є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв`язку, Національної системи конфіденційного зв`язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, кіберзахисту, поштового зв`язку спеціального призначення, урядового фельд`єгерського зв`язку, активної протидії агресії у кіберпросторі, а також інших завдань відповідно до закону.
Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України спрямовує свою діяльність на забезпечення національної безпеки України від зовнішніх і внутрішніх загроз та є складовою сектору безпеки і оборони України.
Згідно зі статтею 11 Закону №3475-IV, до особового складу Держспецзв`язку належать військовослужбовці, державні службовці та інші працівники (частина перша).
Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Держспецзв`язку затверджує Президент України (частина друга).
На військовослужбовців Держспецзв`язку поширюється дія статутів Збройних Сил України та законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби (частина п`ята).
Частиною четвертою статті 22 вказаного Закону передбачено, що Держспецзв`язок має житловий фонд.
А частиною першою статті 18 Закону №3475-IV визначено, що соціальний та правовий захист військовослужбовців Держспецзв`язку та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII; застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та інших законів.
Так, у преамбулі Закону №2011-XII закріплено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
За приписами статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).
Положеннями абзацу першого частини першої статті 9 Закону №2011-XII установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Особливості забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей регламентовані статтею 12 Закону №2011-XII, відповідно до частини першої якої, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший).
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій).
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених частиною 10 цієї статті (абзац четвертий).
(…) Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України (абзац п`ятий).
Абзацом першим частини дев`ятої статті 12 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (…).
Отже, зазначеним Законом держава взяла на себе обов`язок один раз протягом усього часу проходження військової служби забезпечити військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України жилими приміщеннями для постійного проживання або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених частиною 10 статті 12 цього Закону.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 01.08.2024 в адміністративній справі №380/2075/23.
Відповідно до частини першої статті 9 Житлового кодексу України (далі – ЖК України; застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Наведене узгоджується з положеннями статті 31 цього Кодексу, за якою громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
За правилами статті 43 ЖК України, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. 
З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. 
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством України окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.
Згідно з частинами першою, третьою статті 48 ЖК України, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.
Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.
На виконання статті 12 Закону №2011-ХІІ, Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2006 №1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі – Порядок №1081), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців – осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, (…) Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Абзацом першим пункту 2 Порядку №1081 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.
Пунктом 3 Порядку №1081 установлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. (…) Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.
Питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем перебування їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (пункт 6 Порядку №1081).
За правилами пунктів 7, 8 цього Порядку, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями.
Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.
Пунктом 12 Порядку №1081 визначено, що службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.
На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
За нормами пунктів 14, 15 та 19 Порядку №1081, службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті).
Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках. 
Службове житлове приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку, без урахування пільг, передбачених для забезпечення громадян житлом.
Військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством.
Відповідно до пункту 22 Порядку №1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника) (абзац перший пункту 23 Порядку №1081).
Пунктом 24 Порядку №1081 встановлено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа, яка зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку (…) (пункт 25 Порядку №1081).
Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла (пункт 26 цього Порядку).
Разом з тим, пунктом 4 Порядку №1081 передбачено, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, (…) Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.
З метою вдосконалення механізму забезпечення особового складу Держспецзв`язку і членів сімей житловими приміщеннями, наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 05.01.2016 №3 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.02.2016 за №172/28302) затверджено Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями особового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членів їх сімей (далі – Інструкція №3).
Пунктом 2 розділу І Інструкції №3 установлено, що військовослужбовці Держспецзв`язку та члени їх сімей мають право забезпечуватися житловими приміщеннями за місцем проживання виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районних державних адміністрацій (виконавчі органи) на загальних підставах відповідно до вимог законодавства.
При цьому, згідно з пунктом 3 цього ж розділу, забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців Держспецзв`язку та членів їх сімей здійснюється, зокрема, шляхом:
- надання службових житлових приміщень; 
- надання житлових приміщень для постійного проживання; 
- виплати грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення.
Абзацом першим пункту 4 вказаної Інструкції передбачено, що військовослужбовці Держспецзв`язку та члени їх сімей, які проживають разом з ними (крім курсантів), за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (близько розташовані населені пункти), забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Перелік таких населених пунктів для військовослужбовців Держспецзв`язку визначається наказом Адміністрації Держспецзв`язку.
Відповідно до пункту 5 розділу І Інструкції №3, військовослужбовцям Держспецзв`язку, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання житлове приміщення.
Забезпечення військовослужбовців Держспецзв`язку та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного із числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла або надання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення.
Житлові приміщення надаються військовослужбовцям Держспецзв`язку у межах норм, установлених законодавством.
З метою дотримання вимог законодавства під час ведення обліку військовослужбовців Держспецзв`язку, які потребують поліпшення житлових умов, та членів їх сімей (далі - квартирний облік), розподілу житлової площі, призначеної для постійного проживання, та контролю за використанням житлових приміщень в Адміністрації Держспецзв`язку (підрозділах Держспецзв`язку) створюються житлово-побутові комісії (ЖПК) (пункт 6 розділу І Інструкції №3).
Військовослужбовці Держспецзв`язку та члени їх сімей у разі забезпечення службовими жилими приміщеннями реєструють своє місце проживання за адресою розташування цього житла (абзац другий пункт 7 розділу І Інструкції №3).
За приписами пункту 9 розділу IV Інструкції №3, військовослужбовець Держспецзв`язку та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі, зокрема, переміщення військовослужбовця Держспецзв`язку по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, якщо інше не передбачено законодавством.
Особливості надання особовому складу Держспецзв`язку житлових приміщень для постійного проживання визначені розділом V Інструкції №3, за пунктом 1 якого житлові приміщення для постійного проживання надаються військовослужбовцям Держспецзв`язку та особам, звільненим з військової служби в Держспецзв`язку (служби на посадах осіб рядового і начальницького складу Держспецзв`язку), які мають (мали на дату звільнення) вислугу на військовій службі (службі на посадах осіб рядового і начальницького складу Держспецзв`язку) 20 років і більше та перебувають на квартирному обліку в Держспецзв`язку, крім випадків, передбачених законодавством.
Разом із зазначеними в абзаці першому цього пункту особами житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються члени сімей, визначені статтею 64 ЖК України, внесені в особову справу військовослужбовця Держспецзв`язку (особи, яка перебуває на квартирному обліку), які проживають та перебувають разом з такими особами на квартирному обліку в Держспецзв`язку.
Житлове приміщення для постійного проживання надається згідно із чергою. Черговість надання житлового приміщення для постійного проживання визначається за часом зарахування на облік (пункт 3).
У разі надходження, розподіл постійного житла між Списками здійснюється за рішенням Голови Держспецзв`язку (начальника підрозділу Держспецзв`язку) на підставі доповіді господарського підрозділу з обґрунтуванням такого розподілу та з урахуванням даних квартирного обліку (пункт 4).
На підставі рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання виконавчий орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо особі, на ім`я якої він виписаний, або за її дорученням іншій особі. Ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення (пункт 6).
Системний аналіз наведених вище норм ЖК України, Порядку №1081 та Інструкції №3 дає суду підстави для висновку, що забезпечення військовослужбовців Держспецзв`язку та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться один раз протягом усього часу проходження військової служби шляхом надання житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених частиною 10 статті 12 Закону №2011-ХІІ. При цьому, на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, беруться військовослужбовці, які не забезпечувалися постійним житлом згідно з встановленими законодавством нормами протягом усього часу проходження військової служби і мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей, а також військовослужбовці звільнені в запас (відставку), які набули право на отримання житла для постійного проживання та залишилися проживати в наданих їм службових жилих приміщеннях.
Отже, право для взяття на облік військовослужбовців Держспецзв`язку, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, законодавець пов`язує із незабезпеченням таких осіб постійним житлом згідно з встановленими законодавством нормами протягом усього часу проходження ними військової служби.
Як установлено судом з матеріалів справи, у період проходження військової служби в Управлінні Держспецзв`язку в Рівненській області ОСОБА_1 та члени його сім`ї (дружина і донька) перебували на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у цьому Управлінні, та були забезпечені службовим житловим приміщенням – квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , - загальною площею 88 кв.м, житловою – 48,4 кв.м. 
Власником зазначеного службового житла, згідно з актуальними відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є держава Україна в особі Адміністрації Держспецзв`язку, а правом оперативного управління цим об`єктом житлової нерухомості наділене Управління Держспецзв`язку в Рівненській області (а.с.24, 25, 133-134).
Після отримання у користування означеного вище службового житла, враховуючи положення абзацу другого пункту 7 розділу І Інструкції №3, з 26.07.2021 позивач та члени його сім`ї здійснили реєстрацію місця свого проживання за адресою цього об`єкта нерухомого майна, що засвідчується Довідкою №37954 про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданою 26.07.2021 ЦНАП у місті Рівному Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (а.с.26).
Незважаючи на надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї вказаного службового житлового приміщення, в силу приписів абзацу другого пункту 4 розділу IV Інструкції №3, їх не було знято з квартирного обліку за місцем служби позивача [Управління Держспецзв`язку в Рівненській області], що висновується зі змісту витягу з протоколу засідання спільної житлово-побутової комісії Управління Держспецзв`язку в Рівненській області та Відділу УФЗ Держспецзв`язку в місті Рівному від 23.05.2025 №6 (а.с.29-30).
Цим же витягом підтверджується, що відповідне рішення про зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Управлінні Держспецзв`язку в Рівненській області, прийняте комісією лише 23.05.2025 на виконання вимог пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №3, а саме у зв`язку із переведенням позивача з 22.05.2023 для подальшого проходження військової служби до Управління Держспецзв`язку в Луганській області (м. Дніпро), підставою чого слугував наказ Голови Держспецзв`язку від 17.05.2023 №306-ОС.
Разом з тим, ані після переміщення по військовій службі в Держспецзв`язку, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість (переведення до Управління Держспецзв`язку в Луганській області, м. Дніпро), ані після зняття з квартирного обліку за попереднім місцем служби (в Управлінні Держспецзв`язку в Рівненській області, м. Рівне), позивач та члени його сім`ї (дружина і дочка) не вивільнили займане ними службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , - та продовжували користуватися ним, в тому числі, станом на день подання позивачем заяви до відповідача (09.10.2025), а отже не виконали взятого на себе зобов`язання щодо звільнення вказаного службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках, чим порушили приписи пункту 19 Порядку №1081 та пункту 9 розділу IV Інструкції №3.
Зазначені обставини підтверджуються Довідкою №22610 про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні м. Рівне, виданою 08.10.2025 Департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (а.с.34), витягами з реєстру Рівненської територіальної громади від 08.10.2025 щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 (а.с.35), його дружини ОСОБА_3 (а.с.36) і доньки ОСОБА_4 (а.с.37), а також визнані позивачем безпосередньо у поданій ним заяві до відповідача від 09.10.2025 №51509 про прийняття на квартирний облік (а.с.31, 32).
Наведене дає підстави для висновку, що станом на день звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття його і двох членів його сім`ї на квартирний облік при Виконкомі РМР з метою отримання житла для постійного проживання в межах Рівненської міської територіальної громади (09.10.2025), позивач та члени його сім`ї мали у своєму постійному користуванні державне житлове приміщення [квартиру] загальною площею 88 кв.м, житловою – 48,4 кв.м, яке ними добровільно не звільнено та з якого їх не виселено у примусовому порядку.
Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви від 09.10.2025 №51509 судом установлено, що підставою цього звернення є, зокрема, наявність у позивача права на пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців – учасників бойових дій.
В контексті наведеного слід зазначити, що визначення правового статусу ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них здійснює Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі – Закон №3551-XII; застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Основним завданням цього Закону є захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття, організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
За визначенням статті 5 Закону №3551-XII, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій підтверджується копією долученого до матеріалів справи дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Держспецзв`язком 11.08.2020 (а.с.33).
Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, закріплені у статті 12 Закону №3551-XII, пунктом 12 частини першої якої передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги щодо першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
Аналіз змісту наведених норм вказує на те, що пільга, зокрема, щодо першочергового забезпечення жилою площею надається особам, які, окрім статусу учасника бойових дій, є одночасно особами, що потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням особливостей, передбачених абзацом другим пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII.
Відповідно до статті 34 ЖК України, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Згідно зі статтями 36, 37 ЖК України, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. Відповідно до законодавства України у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання.
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.
При цьому, правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Кабінетом Міністрів України і Українською республіканською радою професійних спілок (стаття 60 ЖК України).
На виконання припису статті 60 ЖК України, постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, що регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік), і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання (далі – Правила №470).
Пунктом 2 Правил №470 визначено, що жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Квартирний облік, установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл здійснюються під громадським контролем і з додержанням гласності. Рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів з питань квартирного обліку і надання жилих приміщень приймаються за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті у складі голови або заступника голови виконавчого комітету (голова комісії), представника профспілкового органу (заступник голови комісії), депутатів Ради, представників громадських організацій, трудових колективів. Склад комісії затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради. З питань, що розглядаються, комісія підготовляє пропозиції і вносить їх на розгляд виконавчого комітету місцевої Ради (пункт 3 Правил №470).
Пунктом 8 Правил №470 передбачено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням – також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.
Положеннями пункту 13 цих Правил установлено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. 
Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом із радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках;
7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);
8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих, визначених абзацами четвертим-восьмим, чотирнадцятим, шістнадцятим-двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII. 
Відповідно до пункту 15 Правил №470, на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил).
Громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
Умова про реєстрацію місця проживання, передбачена в абзаці першому цього пункту, не поширюється на громадян, тимчасово відсутніх у даному населеному пункті, якщо за ними за законом зберігається жиле приміщення. 
Системний аналіз наведених вище норм ЖК України та Правил №470 дозволяє дійти висновку, що особа (громадянин / військовослужбовець) може бути прийнята (зарахована) на квартирний облік при виконавчому органі (комітеті) відповідної місцевої ради за місцем свого проживання за умови, що така особа потребує поліпшення житлових умов у зв`язку із, зокрема, забезпеченням жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчим органом (комітетом) відповідної місцевої ради разом із радою профспілок.
Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача судом установлено, що, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 09.10.2025 про прийняття його і членів його сім`ї (дружини та доньки) на квартирний облік, відділом по обліку та розподілу житла Виконкому РМР з`ясовано, що позивач зареєстрований в 3-кімнатній квартирі жилою площею 48,4 кв.м; вказана квартира є квартирою державної форми власності та включена до числа службового житла Управління Держспецзв`язку в Рівненській області рішенням виконавчого комітету від 09.03.2021 №26; жила площа, яка припадає на кожного члена сім`ї позивача, складає 16,13 кв.м (48,4 кв.м : 3).
При цьому, слід врахувати, що згідно з пунктом 2 постанови виконкому Рівненської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 26.12.1984 №346, на квартирний облік приймають громадяни, які постійно проживають і зареєстровані у м. Рівне та забезпечені жилою площею менше 6 кв.м. на кожного члена сім`ї. 
Статтею 47 ЖК України визначено, що норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Отже, жила площа, яка припадає на кожного члена сім`ї позивача, у належній йому на праві користування державній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , - перевищує як визначений виконкомом Рівненської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок мінімально-необхідний рівень (житловий поріг) для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, зокрема, у м. Рівне, так і встановлену ЖК України норму жилої площі на одну особу в Україні.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що, в силу приписів статті 36 ЖК України, пунктів 2, 8 та 15 Правил №470, необхідними умовами для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, і прийняття її на квартирний облік при виконавчому комітеті відповідної місцевої ради є (1) реєстрація місця проживання цієї особи у відповідному населеному пункті протягом визначеного строку (за винятком визначених законодавством випадків) та (2) її фактичне постійне проживання у цьому населеному пункті протягом визначеного місцевою радою строку (у разі встановлення такого строку; за винятком визначених законодавством випадків).
За визначенням, наведеним у частині першій статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV, місце проживання – житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
У свою чергу, реєстрація місця проживання (перебування) особи – це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 частини першої статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-IX).
Тобто, місце фактичного проживання (місце перебування) особи та місце реєстрації проживання особи є якісно відмінними поняттями за свою суттю та змістом, а тому не можуть ототожнюватися.
Так, долученими до матеріалів справи письмовими доказами достеменно підтверджується реєстрація місця проживання ОСОБА_1 і членів його сім`ї станом на 08.10.2025 у належній їм на праві користування квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас, суд звертає увагу на відсутність у матеріалах справи належних і достатніх доказів постійного фактичного проживання позивача та членів його сім`ї у даному населеному пункті у період до подання ним заяви відповідачу про прийняття на квартирний облік.
Більше того, на переконання суду, переведення ОСОБА_1 з 22.05.2023, на підставі наказу Голови Держспецзв`язку від 17.05.2023 №306-ОС, для подальшого проходження військової служби до Управління Держспецзв`язку в Луганській області (м. Дніпро), є обставиною (фактом), який об`єктивною свідчить про неможливість постійного фактичного проживання позивача на території м. Рівне.
Наведене у своїй сукупності свідчить про те, що станом на день звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття його та членів його сім`ї (дружини і доньки) на квартирний облік при Виконкомі РМР (09.10.2025), останній фактично не проживав у м. Рівне та мав у своєму користуванні (разом з членами сім`ї) державне житло (квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 48,4 кв.м), а тому суд погоджується з висновками громадської комісії з житлових питань при Виконкомі РМР (протокол від 10.11.2025) та відповідача (у спірному рішенні) про те, що сім`я ОСОБА_1 не потребує поліпшення житлових умов.
При цьому, суд критично оцінює покликання позивача на положення пункту 14 Правил №470 як на підставу для визнання його особою, яка потребує поліпшення житлових умов, оскільки за змістом означеного пункту Правил №470, тими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах, зокрема, учасники бойових дій.
Аналіз зазначених положень свідчить про те, що громадяни зі статусом учасників бойових дій визнаються (вважаються) особами, які потребують поліпшення житлових умов, у разі, якщо вони або проживають у комунальних квартирах, або належні (виділені чи надані) їм квартири є невпорядкованими стосовно умов відповідного населеного пункту (наприклад, через відсутність централізованого опалення, електро-, водопостачання тощо).
Оскільки наявними у справі письмовими доказами, а саме інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.10.2025 №448082244 (а.с.133-134) підтверджується, що власником службового житла [квартири], яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 і членів його сім`ї, є саме держава Україна в особі Адміністрації Держспецзв`язку, то така квартира, безумовно, не може вважатися комунальною.
Що стосується іншої з наведених вище підстав, то в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані будь-які докази того, що державна квартира, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 і членів його сім`ї, є невпорядкованою стосовно умов проживання у м. Рівне.
Таким чином, правові підстави для визнання позивача особою, яка потребує поліпшення житлових умов у розумінні пункту 14 Правил №470, відсутні.
Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача з приводу безпідставності покликань представника відповідача у відзиві на наявність у власності позивача та членів його сім`ї земельних ділянок як на підставу прийняття оспорюваного рішення, оскільки, виходячи зі змісту норм проаналізованих вище актів житлового законодавства України, яке регулює спірні правовідносини в межах цієї адміністративної справи, визначальною обставиною при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік осіб, які звернулися за отриманням житлового приміщення для постійного проживання, є наявність у власності таких осіб саме об`єктів житлової нерухомості в межах відповідного населеного пункту, який є одночасно місцем їх постійного проживання і реєстрації (за винятком передбачених законодавством випадків).
Також суд відхиляє як необґрунтовані наведені у відзиві доводи представника відповідача про те, що при прийнятті Виконкомом РМР оспорюваного рішення враховано, що позивач та члени його сім`ї вже реалізували своє право на житло, володіючи частками в інших об`єктах нерухомого майна та маючи у власності житлові приміщення, оскільки зміст витягу з протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при Виконкомі РМР від 10.11.2025 та зміст оскаржуваного рішення відповідача від 15.12.2025 №173 не містять будь-яких висновків (тверджень) з приводу оцінки вказаних обставин (фактів).
У той же час, дослідженням змісту долучених до відзиву витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.10.2025 (а.с.126-143) суд встановив, що в межах м. Рівне (Рівненської міської територіальної громади) на ОСОБА_1 та членів його сім`ї – дружини ОСОБА_3 і доньки ОСОБА_4 – не зареєстровано житлових об`єктів нерухомого майна на праві приватної власності; а рішенням Рівненського міського суду від 07.11.2005 у справі №2-9653/05 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано частково недійним наказ Департаменту міського господарства Виконкому РМР від 12.12.1997 №474 в частині приватизації позивачем квартири АДРЕСА_2 та визнано недійсним видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 12.12.1997 (а.с.195-196).
Зважаючи на встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюване рішення Виконкому РМР від 15.12.2025 №173, яким ОСОБА_1 та членам його сім`ї – дружині ОСОБА_3 і дочці ОСОБА_4 – відмовлено у взятті на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилим приміщеннями для постійного проживання у м. Рівне, прийняте відповідачем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, а відтак є правомірним.
Наведене свідчить про відсутність у суду правових підстав для визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень – відповідача, у зв`язку з чим у цій частині позов задоволенню не підлягає.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про зарахування позивача та членів його сім`ї на квартирний облік при Виконкомі РМР з 15.12.2025, то суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав/свобод/законних інтересів особи, яка звернулася до суду за їх захистом, тобто вчинення таким суб`єктом владних повноважень протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.
Зібраними у справі доказами не підтверджено факт порушення житлових (соціальних) прав та законних інтересів позивача внаслідок рішень, дій чи бездіяльності відповідача, що виключає підстави для застосування заходів судового захисту, визначених позивачем у поданому ним адміністративному позові.
А тому, правові підстави для задоволення означеної вище похідної позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про зарахування позивача і членів його сім`ї на квартирний облік також відсутні.
За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини та зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій у спірних правовідносинах, що свідчить про відповідність оскаржуваного рішення критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, та відсутність правових підстав для його скасування судом. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував заявлені ним позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у суду відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших судових витрат не надано. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 13 липня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Виконавчий комітет Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12А, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057758) 

Суддя       С.А. Борискін