Справа № 161/6502/26 
Провадження № 2/161/4274/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання - Хилько О.В.,
за участю:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – Вознюка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Волинської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Волинській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
24.03.2026 року до суду звернувся позивач, ОСОБА_3 , із позовною заявою до відповідачів, Волинської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Волинській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом ГУНП у Волинській області від 02.07.2016 року № 190 о/с був призначений на посаду начальника Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області. 
Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 28.04.2023 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 368 КПК України і виправдано за недоведеністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12.09.2023 року залишено без змін вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 28.04.2023 року, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Постановою Верховного Суду від 09.07.2024 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 12.09.2023 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Внаслідок цього, у нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої йому незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури, суду, що виразилися у незаконному повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконному взятті і триманні під вартою, незаконному проведенні в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконному накладенні арешту на майно, незаконному відстороненні від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, якими йому було завдано істотної матеріальної та моральної шкоди.
Зазначає, що незаконне проведення НСРД спотворили та в силу своєї інтенсивності зруйнували його репутацію, створили йому психологічні незручності та проблеми в діловому (службовому) спілкуванні та сімейних відносинах. Проведенням НСРД порушували його конституційні права на приватне спілкування, таємниці телефонних розмов та листування, тощо, а тому ефективним способом відновлення порушених його прав, свобод та інтересів буде стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 104282,82 грн.
У зв`язку з незаконним затриманням та арешту, у його житті відбулися непоправні зміни у відносинах з родичами. Дані події внесли кардинальні зміни в звичний устрій життя, значно погіршили можливості реалізації його звичок і бажань, потягло за собою багато негативних наслідків морального характеру: соціальна ізоляція, втрата кар`єрних можливостей, погіршення матеріального стану. Внаслідок висвітлення даних подій у пресі його сім`я зазнала непоправної шкоди, діти боялися ходити до школи, бо їх цькували, від психологічного стресу діти змушені були відвідувати психолога, бо опинилися в соціальній ізоляції, змушені були відновлювати особистісну комунікацію в школі, на гуртках. Незаконними обшуками, арештом майна спричинено інтенсивні душевні страждання, такі як депресія, зниження самооцінки, емоційну нестабільність, психосаматичні симптоми, що проявилося в лікуванні на стаціонарному відділенні, погіршенні особистих стосунків, соціальній ізоляції. Внаслідок незаконного повідомлення про підозру у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення та кримінального переслідування на протязі п`яти років був прив`язаний до слідчого та суду ухвалами про застосування запобіжного заходу та покладенням процесуальних обов`язків. Тривале перебування під слідством і судом викликало негативні емоції, психологічне напруження, відчуття безсилля та безпорадності. Вважає, що на відшкодування моральної шкоди за незаконне затримання, арешт та тримання під вартою, проведення незаконних обшуків та незаконного накладення арешту на особисте майно, незаконного повідомлення про підозру необхідно стягнути 660457, 86 грн.
Незаконне відсторонення від посади, незаконне пониження в посаді, незаконне позбавлення частини грошового забезпечення в зв`язку з пониженням в посаді морально знищували його , він був позбавлений захистити свою честь і гідність, позбавлений спілкування в колективі, так як через кримінальне переслідування з ним ніхто не хотів спілкуватися. Зазначає, що ефективним способом захисту за незаконне відсторонення від посади, незаконне пониження в посаді, незаконне позбавлення частини грошового забезпечення в зв`язку з пониженням в посаді бути стягнення моральної шкоди у розмір 892197,46 грн.
Крім цього зазначає, що він поніс моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн. за за проведення оперативної комбінації, що виразилася в штучному створенні доказів його винуватості у скоєнні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, внаслідок яких відносно нього проводився весь комплекс НСРД, ГСРД, процесуальний тиск, громадський осуд, позбавлення частини грошового забезпечення, відсторонення від посади, переміщення на тимчасові декретні посади, позбавлення права на професійний ріст в сфері оперативно-розшукової діяльності, з єдиною метою – забезпечити реалізацію матеріалів кримінального провадження і засудження завідомо невинуватого, який створював проблеми в межах Любешівського району для незаконного видобутку бурштину-сирцю і його транспортування через район.
Крім того просить компенсувати йому матеріальну шкоду в розмірі 123100,00 грн., яка складається з наступного: 106000,00 грн. – витрати, пов`язані з наданням йому професійну правничої допомоги у кримінальному провадженні, 10000,00 грн. – оплата за проходження опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою – комп`ютерного поліграфа, 7100,00 грн. – оплата за проведення психолого-соціальної експертизи.
У зв`язку з чим, просить стягнути з Державного бюджету України на його користь: 104282,82 грн. моральної шкоди завданої незаконними процесуальними діями, що обмежували (порушували) конституційні права; 660457,86 грн. моральної шкоди за незаконне затримання, арешт та тримання під вартою, проведення незаконних обшуків та незаконного накладення арешту на особисте майно, незаконного повідомлення про підозру в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення; компенсацію за незаконне відсторонення від посади, незаконне пониження в посаді, незаконне позбавлення частини грошового забезпечення в зв`язку з пониженням в посаді в розмірі 892197,46 грн.; моральну шкоду, що виразилася в штучному створенні доказів його винуватості у скоєнні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, внаслідок яких відносно нього проводився весь комплекс НСРД, ГСРД, процесуальний тиск, громадський осуд, позбавлення частини грошового забезпечення, відсторонення від посади, переміщення на тимчасові декретні посади, позбавлення права на професійний ріст в сфері оперативно-розшукової діяльності, з єдиною метою – забезпечити реалізацію матеріалів кримінального провадження і засудження завідомо невинуватого, який створював проблеми в межах Любешівського району для незаконного видобутку бурштину-сирцю і його транспортування через район у розмірі 500000,00 грн.; матеріальну шкоду у розмірі 123100,00 грн. судових витрат у кримінальному провадженні.
Ухвалою суду від 27.03.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
17.04.2026 року від відповідача, Волинської обласної прокуратури, надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів неправомірності дій працівників органів Волинської обласної прокуратури, а отже, стороною позивача неправильно визначено відповідачів у справі, в чому конкретно полягають неправомірні дії працівників органів Волинської обласної прокуратури, які призвели до моральних страждань, позивачем у справі не зазначено, тому враховуючи вищезазначене, вважають доводи, викладені у позовній заяві необгрунтовними та безпідставними, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Крім цього зазначають, що позивачем взагалі не доведено завдання йому моральної шкоди державою, так як суду не надано жодних доказів, які підтвердували, що позивач, під час досудового та судового слідства, зазнав страждань, які б стали підставою для відшкодування моральної шкоди. Вказує, що позивач мав би залучити до участі у справі належного відповідача, яким, на їх переконання, має були Державна казначейська служба України, однак цього не зробив. Зазначає, що позивачем не доведено не обгрунтовано з яких міркувань він виходив, визначааючи 892197,46 грн. компенсації за незаконне відсторонення від посади. Вказує, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 123100,00 грн. не підтверджена належними та допустимими доказами, є не співмірною та не відповідає принципу справедливості. 
20.04.2026 року позивач, ОСОБА_3 , подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому, через пропуск відповідачем, Волинською обласною прокуратурою, процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, просив відзив на позовну заяву відповідача, Волинської обласної прокуратури, залишити без розгляду.
20.04.2026 року від відповідача, Управління Служби безпеки України у Волинській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що позивач неодноразово у позовній заяві наголошує на незаконності усіх дій органів досудового розслідування та прокуратури, при цьому не вказуючи судових рішень чи інших актів, які б такі дії визначали незаконними. З огляду на відсутність рішень, які б визнавали конкретні дії в ході досудового розслідування незаконними, то і відсутні підстави стягнення моральної шкоди окремо за кожну слідчу дію. Зазначає, що вимога про компенсацію грошового забезпечення в зв`язку з відстороненням від посади не пред`являлася. Вказує, що в позовній заяві міститься вимога про компенсацію шкоди, завданої пониженням в посаді, позбавленням частини грошового забезпечення в зв`язку з пониженням в посаді, при цьому в якості доводів на підтвердження вимоги позивач повідомляяє про обставини проведення щодо нього службового розслідування в ГУНП у Волинській області, переведенням на підставі його рапорту наказом ГУНП у Волинській області, переведення на підставі його рапорту наказом ГУНП у Волинській області на нижчу посаду з нижчим розміром заробітної плати. Проте ГУНП у Волинській області не є стороною у цій судовій справі, а докази причетності до вказаних дій відповідів у позові відсутні. Зазначає, що надані позивачем докази недостатні та такі, які не підтверджують на сьогодні реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру. Також вказує, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на проведення дослідження на поліграфі та проведення експертизи не були неминучими в ході проведення досудового розслідування, а також в ході розгляду цієї справи.
20.04.2026 року позивач, ОСОБА_3 , подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому, через пропуск відповідачем, Управлінням Служби безпеки України у Волинській області, процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, просив відзив на позовну заяву відповідача, Управління Служби безпеки України у Волинській області, залишити без розгляду.
23.04.2026 року відповідач, Волинська обласна прокуратура, подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву ними не пропущений.
24.04.2026 року відповідач, Управління Служби безпеки України у Волинській області, подав до суду заперечення на відповідь на відзив, які за своєю суттю є ідентичними з запереченнями, які викладені у поданому останнім відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 27.04.2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач, у останнє судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, делегувавши повноваження на представлення своїх інтересів представнику, авдокату Чайці О.Ф. У судовому засіданні, яке відбувалося 26.05.2026 року, позивач, ОСОБА_3 , надав свої пояснення у справі, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві.
Представник позивача, адвокат Чайка О.Ф., в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві.
Представник відповідача, Волинської обласної прокуратури, Романішина Т.Л., проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача, Управління Служби безпеки України у Волинській області, Вознюк В.М., проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 29.11.2018 року ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні № 42018030000000194 від 22.06.2018 року.
28.04.2023 року Ратнівським районним судом Волинської області у справі 162/426/19 було ухвалено вирок, яким ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано його за недоведеністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення. 
12.09.2023 року Волинський апеляційний суд постановив ухвалу у справі № 162/426/19, якою апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 28.04.2023 року щодо ОСОБА_3 без змін.
Постановою Верховного Суду від 09.07.2024 року у справі 162/426/19 ухвалу Волинського апеляційного суду від 12.09.2023 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів.
Згідно з ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.
Також, згідно статті 130 КПК України - шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».
Положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено що, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;5) моральна шкода.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Як зазначає позивач, за час незаконного і тривалого перебування під слідством та судом, він зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
При визначенні періоду перебування позивача під слідством і судом, суд враховує положення п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Аналогічні твердження викладені у правовому висновку Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 132/1436/17.
Відтак, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).
З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.
У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».
Пунктом 9 постанови ПВСУ від 31.03.1995 № 4 передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо) та з урахуванням інших обставин.
Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.
Зміни до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України».
До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Отже, аналізуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, суд вважає, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому прийшов до висновку, що при вирішенні вказаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8647 грн.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Таким чином, суд вважає, що позивачу було завдано моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягнення його до кримінальної відповідальності, що тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та настанні інших негативних наслідків у виді переживань через позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, невизначеності щодо майбутнього. 
При вирішенні питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд також врахує, що ОСОБА_3 , на момент порушення відносно нього кримінальної справи вже 2 роки, як обіймав посаду начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області, у зв`язку з чим був впізнаваною у районі особою та перебування майже 4 роки 9 місяців 13 днів під слідством і судом, завдало непоправної шкоди його честі та гідності, а також авторитету серед колег та громадського населення. Крім цього, публічність його особи вплинула і на громадський осуд зі сторони, як пересічних людей, так і близького оточення та колег по роботі. 
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Отже, зважаючи на всі ці обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення та на користь позивача слід стягнути спричинену моральну шкоду завданої незаконними процесуальними діями, що обмежували (порушували) конституційні права, незаконним затриманням, арештом та триманням під вартою, проведенням незаконних обшуків та незаконним накладенням арешту на особисте майно, незаконним повідомленням про підозру в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, незаконним відстороненням від посади в розмірі 650000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., оскільки саме такий розмір буде достатнім для розумного задоволення вимог позивача, як потерпілої особи внаслідок незаконного притягнення до відповідальності.
При цього суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог стягнення моральної шкоди за незаконне пониження в посаді, незаконне позбавлення частини грошового забезпечення в зв`язку з пониженням в посаді та моральної шкоди, що виразилася в штучному створенні доказів його винуватості у скоєнні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, внаслідок яких відносно нього проводився весь комплекс НСРД, ГСРД, процесуальний тиск, громадський осуд, позбавлення частини грошового забезпечення, відсторонення від посади, переміщення на тимчасові декретні посади, позбавлення права на професійний ріст в сфері оперативно-розшукової діяльності, з єдиною метою – забезпечити реалізацію матеріалів кримінального провадження і засудження завідомо невинуватого, який створював проблеми в межах Любешівського району для незаконного видобутку бурштину-сирцю і його транспортування через район у розмірі 500000,00 грн. слід відмовити, через недоведеність позивачем її понесення.
Так, позивачем не було надано суду належні та допустимі докази, які б підтверджували, що позивача було незаконного понижено в посаді та у зв`язку з цим незаконно позбавлено частини грошового забезпечення, а також те, що таке пониження в посаді стало наслідком його кримінального переслідування та його перебування під слідством та судом. Більш того, з наданого позивачем власноруч ним написаного рапорту від 17.09.2019 року вбачається, що він не заперечував щодо його переведення на іншу посаду. Твердження позивача про те, що це було зроблено під тиском керівництва, на увагу суду не заслуговують, так як це не підтверджуються належними та допустимими доказами. Надані стороною позивача письмові пояснення свідків з даного приводу до уваги судом не приймаються, так як з даних пояснень не можливо встановити, чи дійсно вони надані особами, які в них зазначені, тоді як під час судового розгляду справи, дані особи судом не допитувалися та клопотання про їх допит від учасників справи не надходило.
З аналогічних підстав суд відмовляє й у стягненні моральної шкоди, що виразилася в штучному створенні доказів його винуватості у скоєнні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, внаслідок яких відносно нього проводився весь комплекс НСРД, ГСРД, процесуальний тиск, громадський осуд, позбавлення частини грошового забезпечення, відсторонення від посади, переміщення на тимчасові декретні посади, позбавлення права на професійний ріст в сфері оперативно-розшукової діяльності, з єдиною метою – забезпечити реалізацію матеріалів кримінального провадження і засудження завідомо невинуватого, який створював проблеми в межах Любешівського району для незаконного видобутку бурштину-сирцю і його транспортування через район у розмірі 500000,00 грн.
Також, судом не приймається до уваги твердження відповідача, Управління Служби безпеки України у Волинській області, з приводу того, що через відсутність рішень, які б визнавали конкретні дії в ході досудового розслідування незаконними, відсутні й підстави стягнення моральної шкоди окремо за кожну слідчу дію, так як дані твердження суперечать вимогам ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в яких конкетизовано за вчинення яких процесуальних дій особа має право на компенсацію завданої їй шкоди, а також коли це право у неї виникає. Те, що позивач у своїй позовній заяві більш конкретно розкрив свої моральні страждання, які він отримав при тій, чи іншій процесуальній дії, які відносно нього вчинялися під час перебування під слідством і судом, не говорить про те, що він звертається не в рамках Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та має надати по кожному порушенню відносно нього окреме рішення, яким би це порушення було встановлено.
Суд наголошує, що проаналізувавши подану позивачем позовну заяву (її мотивувальну та прохальну частини), можна дійти висновку, що позивач заявляє вимогу про компенсацію за незаконне відсторонення від посади, незаконне пониження в посаді, незаконне позбавлення частини грошового забезпечення в зв`язку з пониженням в посаді не як завдану йому матеріальну шкоду через недоотримання ним частини доходу, а у зв`язку з тим, що ним були понесені моральні страждання з даного приводу, на що він має право в силу положень ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому твердження відповідачів з даного приводу не заслуговують на увагу суду.
Крім цього, суд не приймає до уваги й твердження відповідача, Волинської обласної прокуратури, з приводу того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, та незалучення у даній справі належного відповідача, яким є Державна казначейська служба України, так як відповідачем у даній категорії справ є держава Україна, а не окремі її органи, та незалучення у такій катергорії спорів органу прокуратури чи іншого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі. 
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 333/2766/21.
Вирішуючи вимоги позивача про стягнення завданої йому матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.
Так, позивачем було заявлено матеріальну шкоду в розмірі 123100,00 грн., яка складається з наступного: 106000,00 грн. – витрати, пов`язані, 10000,00 грн. – оплата за проходження опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою – комп`ютерного поліграфа, 7100,00 грн. – оплата за проведення психолого-соціальної експертизи.
Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення таких витрат.
Так, на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням йому професійну правничої допомоги у кримінальному провадженні, у розмірі 106000,00 грн. позивачем було надано: договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 28.11.2018 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 28.11.2018 року про порядок розрахунку сторін за надані послуги від 29.11.2018 року, Акт виконаних робіт згідно додаткової угоди від 24.05.2019 року, договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 23.05.2019 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 25.05.2019 року про порядок розрахунку сторін за надані послуги від 25.05.2019 року, Акт виконаних робіт згідно додаткової угоди від 29.04.2023 року, договір про надання правничої допомоги у кримінальному провадженні від 27.05.2023 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 27.05.2023 року про порядок розрахунку сторін за надані послуги від 27.05.2023 року. 
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між клієнтом та адвокатом, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).
Однак, позивачем документи, що свідчать про оплату гонорару адвокату за договорами про надання правничої допомоги у кримінальному провадженні від 28.11.2018 року, 25.05.2019 року, 27.05.2023 року (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) надано не було.
Крім цього, позивачем, на підтвердження понесення витрат на проведення психологічної експертизи при діагностиці моральної шкоди у розмірі 7100,00 грн., було надано Рахунок-фактуру № 29/01 від 29.01.2024 року, однак Рахунок-фактура не є платіжним документ, а є замовленням на проведення оплати від надавача послуг до отримувача таких послуг, тоді як платіжного документу, який би підтверджував таку оплату, суду надано не було.
Також, позивачем, на підтвердження понесення витрат на опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою – комп`ютерного поліграфа у розмірі 10000,00 грн., було надано Накладну від 15.12.2022 року, яка також не є платіжним документом, а є замовленням на проведення оплати від надавача послуг до отримувача таких послуг, тоді як платіжного документу, який би підтверджував таку оплату, суду надано не було.
Отже, враховуючи те, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у кримінальному провадженні, проведенням опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою – комп`ютерного поліграфа, проведенням психологічної експертизи при діагностиці моральної шкоди надано не було, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позовні вимоги задоволені частково, то суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_3 до Волинської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Волинській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду завданої незаконними процесуальними діями, що обмежували (порушували) конституційні права, незаконним затриманням, арештом та триманням під вартою, проведенням незаконних обшуків та незаконним накладенням арешту на особисте майно, незаконним повідомленням про підозру в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, незаконним відстороненням від посади в розмірі 650000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 .
Відповідачі: Волинська обласна прокуратура, адреса місцезнаходження: 43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 15, код ЄДРПОУ 02909915.
Управління Служби безпеки України у Волинській області, адреса місцезнаходження: 43005, Волинська область, м. Луцьк, проспект Василя Мойсея, буд. 4, код ЄДРПОУ 20001487.
Повний текст рішення складений 24.07.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В. Смокович