ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4966/26 Справа № 201/10885/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на додаткове рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 03 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Федорищев С.С.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до Соборного районного суду м. Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 004,21 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 26 749,72грн.; суми інфляційних втрат 5 849,21 грн.; суми 3% річних у розмірі 2 405,28 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 2 405,28 грн та витрати на правову допомогу.
Рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 23 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.
Додатковим рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 03 лютого 2026 року з ТОВ «Діджи Фінанс» стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 
Із вказаним додатковим рішенням суду не погодилось ТОВ «Діджи Фінанс» та подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зокрема зазначає, що адвокатом відповідача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. (відповідно до договору про надання правничої допомоги) однак акту виконаних робіт адвокатом не було надано із зазначенням наданої послуги та ціни. Також звертає увагу, що розмір витрат на правову допомогу повинні бути співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Враховуючи наведене ТОВ «Діджи Фінанс» просило скасувати додаткове рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 03 лютого 2026 року в частині стягнення витрат на правничу допомогута ухвалити нове, яким зменшити суму понесених витрат на правову допомогу.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Мельник Б.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Крім того просив стягнути з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь відповідача витрати на правову допомогу під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн. Зокрема зазначає, що в апеляційній скарзі позивач просить зменшити суму витрат на правову допомогу без будь-якої аргументації, не наводячи підстав для такого зменшення. Також вказував а те, що стороною відповідача надані належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правову допомогу у суді першої інстанції і підстав для їх зменшення не має.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить 35 004,21 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3328х30 =99840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Стягуючи із позивача витрати на правову допомогу понесені відповідачем суд першої інстанції виходив із того, що останній враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог має права на відшкодування таких витрат на підставі наданих суду документів.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що представником ОСОБА_1 – адвокатом Мельничук Б.В. у додаткових поясненнях поданих до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» 27.11.2025 року було заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суду першої інстанції у розмірі 7 000 грн. та зазначено, що докази на їх підтвердження будуть надані у строки встановлені ч.3 ст. 137 ЦПК України. Також до пояснень додано договір про надання правової допомоги від 10 жовтня 2025 року підписаний адвокатом Мельник Б.В. та клієнтом ОСОБА_1 та виданий на підстав нього ордер №1370031 на надання правової допомоги у Соборному районному суді м. Дніпра.
28 січня 2026 року до суду першої інстанції надійшло клопотання адвоката Мельничук Б.В. про стягнення з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. На підтвердження яких додано акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги у вигляді консультування відповідача, ознайомлення із документами позовної заяви, складання додаткових пояснень та заяви про застосування строку позовної давності, участь у судових засіданнях, у розмірі 7 000 грн. від 23 січня 2026 року підписаний клієнтом та адвокатом. 
Отже, вимоги щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена сторонами до винесення рішення по суті, а заяви про ухвалення додаткового судового рішення, які розглядаються разом з відповідними доказами подані в п`ятиденний строк після прийняття постанови.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Мельник Б.В. та клієнтом ОСОБА_1 було укладено договорі про надання правової допомоги від 10 жовтня 2025 року на підставі якого адвокат представляв інтереси клієнта у суді першої інстанції, що підтверджено також ордером №1370031. Крім того матеріли справи містять подані у встановлені процесуальним законом строки докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу під час розгляду справи №201/10885/25 у суді першої інстанції у розмірі 7 000 грн, а саме акт виконаних робіт від 23.01.2026 року, а тому доводи апеляційної скарги щодо не надання зазначених документів не знайшли свого підтвердження. При цьому суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та спів мірним розмір стягнутої з позивача правової допомоги з огляду на характер спірних правовідносин, а також розмір позовних вимог. 
При цьому варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваній частині судового рішення, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом, а також тлумаченням норм процесуального права на свій розсуд .
Що стосується правової допомоги у суді апеляційної інстанції то на їх підтвердження адвокатом Мельничук Б.В. надано копію договору про надання правової допомоги від 10 жовтня 2025 року; виданий на його підставі ордер №1456222 на представництво інтересів ОСОБА_1 у Дніпровському апеляційному суді, акт виконаних робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги у вигляді консультування клієнта, ознайомлення із апеляційною скаргою у справі №201/10885/25 та складання відзиву на неї, від 03 квітня 2026 року у розмірі 8 000 грн.; додаткової угоди №2 до договору від 10.10.2025 року та прибуткового касового ордеру №2 відповідно до якого ОСОБА_1 сплатив Мельничук Б.В. 8 000 грн. за договором про надання правової допомоги від 10.10.2025 року. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).
Так, відповідно до положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою – п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Тому виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності виконання таких робіт, а також те, що представник відповідача представляв інтереси позивача як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, а отже був обізнаний у справі з усіма деталями, а тому складання та подання відзиву на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення становить собою дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для адвоката вивчати додаткові джерела права та інші обставини, тому, підготовка та ведення даної справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на кваліфікаційний рівень представника, колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн є завищеними.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст. 141, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.
Додаткове рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 03 лютого 2026 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ 42649746) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у суду апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк