П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 142/172/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гринишина А.А. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
16 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Товстун Н.М.,
представника позивача: Каленяк Е.А.,
представника відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 01 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення
В С Т А Н О В И В :
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 3/26/21 від 19 лютого 2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000,00 грн, а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 01.06.2026 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено належними доказами наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а оскаржувана постанова є правомірною, винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб, визначений КУпАП, із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин справи.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Каленяка Е.А. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 01.06.2026 та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову № 3/26/21 від 19.02.2026 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент призначення позивача на посаду голови Фермерського господарства «АГРОМИР ПЛЮС» 30.10.2025 і по даний час військовозобов`язані на підприємстві працевлаштовані не були, на підприємстві працевлаштована лише позивач, а тому військовий облік не ведеться у зв`язку з відсутністю суб`єктів для ведення такого обліку. Апелянт також посилається на порушення відповідачем вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема на те, що відповідач не перевірив, чи була позивач на момент винесення постанови посадовою особою ФГ та спеціальним суб`єктом адміністративного правопорушення, не отримав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, апелянт вказує на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення від 11.02.2026 вимогам ст.ст. 254, 256 КУпАП, зокрема: протокол та постанова містять посилання на різні пункти Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487; протокол не містить даних щодо місця, часу та дати вчинення правопорушення; протокол складено з порушенням 24-годинного строку з моменту виявлення особи правопорушника; постанова не містить відомостей про можливість сплати 50 % штрафу відповідно до ч. 5 ст. 283 КУпАП.
ІНФОРМАЦІЯ_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо доводів і мотивів такої скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін. У відзиві відповідач зазначає, що відсутність військовозобов`язаних працівників на підприємстві може бути підставою для неведення військового обліку, але не підставою для невиконання інших обов`язків, передбачених мобілізаційним законодавством, зокрема обов`язку повідомлення ТЦК та СП про зміну керівника підприємства відповідно до п. 13 Порядку, який є самостійною вимогою, що не корелюється з фактом наявності чи відсутності військовозобов`язаних на підприємстві. Відповідач також зазначає, що факт перебування ОСОБА_1 на посаді керівника підтверджується її власним підписом у протоколі, наказом від 29.10.2025 № 3, листами ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» від 03.02.2026 № 1 та від 16.02.2026 № 4. Щодо розбіжностей між протоколом та постановою відповідач пояснює, що постанова винесена в межах складу правопорушення, зафіксованого у протоколі, а посилання на п. 13 Порядку є лише констатацією обставин, встановлених при розгляді справи. Щодо вимоги про зазначення у постанові відомостей про можливість сплати 50 % штрафу відповідач зазначає, що ця норма застосовується виключно до призовників, військовозобов`язаних, резервістів, які подали відповідну заяву, а не до посадових осіб підприємств.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, що відтворюють зміст апеляційної скарги просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.09.2025 № Р3/1297, ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» зобов`язане було оповістити військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_3 , 0.04.1986 р.н., який перебував на персональному військовому обліку ФГ «АГРОМИР ПЛЮС», про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечити його прибуття 10.10.2025. Зазначене розпорядження виконано не було.
Відповідно до наказу ФГ "АГРОМИР ПЛЮС" від 29.10.2025 № 2, ОСОБА_3 було звільнено з посади голови ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» з 29.10.2025. 
Наказом від 29.10.2025 № 3 ОСОБА_1 було прийнято на посаду голови ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» з 30.10.2025.
Наказом від 30.10.2025 № 1 на ОСОБА_1 покладено обов`язки з ведення військового обліку в ФГ «АГРОМИР ПЛЮС».
З метою встановлення обставин, що передували порушенню, ІНФОРМАЦІЯ_3 було надіслано клопотання (лист 2002/1333 від 02.02.2026) до Тульчинської районної військової адміністрації про виклик ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» та залучення до спільної координаційної наради. 
Листом Тульчинської РВА 01-52/258 від 02.02.2026 керівника ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» запрошено прибути на нараду 05.02.2026.
Листом ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» від 03.02.2026 № 1 Тульчинську РВА було повідомлено про зміну керівника господарства - призначення ОСОБА_1 .
Листом Тульчинської РВА 01-52/323 від 06.02.2026 керівника ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» повторно запрошено прибути на нараду 11.02.2026.
11 лютого 2026 року штаб-сержантом 3 категорії відділення цивільно-військового співробітництва ІНФОРМАЦІЯ_4 , молодшим сержантом ОСОБА_4 було складено протокол № 3/26/21 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 отримала копію протоколу, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, а також про свої права, що підтверджується її підписами у протоколі.
ОСОБА_1 направила до ІНФОРМАЦІЯ_2 лист-пояснення від 16.02.2026 № 4, у якому зазначила, що на момент направлення розпорядження вона не обіймала посаду голови господарства, а після призначення повідомлення про зміну та інші необхідні відомості своєчасно подані не були через необізнаність щодо обов`язку їх подання, без наміру порушувати вимоги законодавства.
19.02.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 3/26/21, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду з вимогами про її скасування.
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
В статті 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Правовідносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації регулюються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), а порядок ведення військового обліку визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абзаців 6, 7, 13, 14 статті 21 Закону № 3543-XII, підприємства, установи і організації зобов`язані: сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідним підрозділам розвідувальних органів України у їхній роботі в мирний час та в особливий період; забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку; надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 1487, державні органи (крім СБУ, розвідувальних органів), органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації у семиденний строк з дати видання наказу про призначення або звільнення (увільнення) керівників та інших осіб зазначених органів, підприємств, установ та організацій, відповідальних за організацію та ведення військового обліку, повідомляють відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (додаток 1).
Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Порядку № 1487, з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють надсилання у семиденний строк з дня видання наказу про прийняття на роботу (навчання), звільнення з роботи, завершення навчання (відрахування із закладу освіти) до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів повідомлень про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 4).
Відповідно до частини 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.
Щодо доводу апелянта про відсутність військовозобов`язаних працівників на підприємстві та, як наслідок, відсутність обов`язку повідомлення ТЦК та СП.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами відповідача у відзиві про те, що обов`язок, передбачений пунктом 13 Порядку № 1487, щодо повідомлення ТЦК та СП про зміну керівника підприємства є самостійним обов`язком, який не залежить від наявності чи відсутності військовозобов`язаних працівників на підприємстві. Зазначена норма має на меті повідомлення про зміну осіб, відповідальних за організацію та ведення військового обліку, і є обов`язковою для виконання усіма підприємствами, установами та організаціями в силу положень статті 21 Закону № 3543-XII. Посилання апелянта на лист Міністерства оборони України від 02.07.2024 № 321/ВихЗВГ/1139 стосується питання ведення військового обліку за відсутності суб`єктів обліку, однак не звільняє від виконання обов`язку повідомлення про зміну керівника підприємства.
Більше того, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 був не тільки керівником, але й військовозобов`язаним працівником ФГ «АГРОМИР ПЛЮС», а тому ОСОБА_1 як новий керівник мала обовязок надіслати повідомлення про зміну облікових даних за формою, визначеною додатком 4 до Порядку № 1487. На користь таких висновків суду свідчить і те, що наказом від 30.10.2025 № 1 на ОСОБА_1 покладено обов`язки з ведення військового обліку в ФГ «АГРОМИР ПЛЮС», що спростовує її доводи про відсутність відповідальних за ведення військового обліку на підприємстві.
Щодо доводу апелянта стосовно не перевірки відповідачем статусу позивача як посадової особи ФГ.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, факт перебування ОСОБА_1 на посаді керівника ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» на момент складання протоколу та винесення постанови підтверджується сукупністю доказів: наказом від 29.10.2025 № 3 про призначення на посаду; листом ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» від 03.02.2026 № 1, підписаним ОСОБА_1 та скріпленим печаткою підприємства; листом-поясненням від 16.02.2026 № 4, також підписаним ОСОБА_1 ; особистим підписом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, довід апелянта про те, що відповідач не перевірив статус позивача як посадової особи, не знайшов свого підтвердження матеріалами справи.
Щодо доводу апелянта про невідповідність протоколу та постанови вимогам статей 254, 256 КУпАП, зокрема про розбіжності у посиланнях на пункти Порядку.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до протоколу від 11.02.2026, ОСОБА_1 інкримінувалося порушення вимог пункту 8 абзацу 4 пункту 34 Порядку № 1487, а у постанові від 19.02.2026 зазначено про порушення пункту 13 Порядку. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що постанова винесена в межах складу правопорушення, зафіксованого у протоколі, - невиконання керівником ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» обов`язку щодо своєчасного надсилання повідомлення про зміну облікових даних військовозобов`язаного працівника та зміну керівника підприємства. Посилання на п. 13 Порядку у постанові є констатацією додаткових обставин, встановлених при розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 283 КУпАП щодо опису обставин, встановлених при розгляді справи. При цьому суть правопорушення - порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - залишилася незмінною як у протоколі, так і в постанові, а кваліфікація дій за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не змінювалася.
Щодо доводу апелянта про порушення 24-годинного строку складання протоколу (ч. 2 ст. 254 КУпАП).
Апеляційний суд зазначає, що апелянт ототожнює поняття «виявлення правопорушення» та «виявлення особи, яка вчинила правопорушення». Частина 2 статті 254 КУпАП встановлює, що протокол складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 дізнався про зміну керівника ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» особу ОСОБА_1 , як нового керівника з листа ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» від 03.02.2026 № 1. Проте для встановлення всіх обставин правопорушення та особи правопорушника було проведено координаційну нараду, на яку ОСОБА_1 була запрошена 05.02.2026, а потім повторно - 11.02.2026. Саме за результатами спільної координаційної наради 11.02.2026 було остаточно встановлено особу правопорушника та обставини правопорушення, після чого того ж дня було складено протокол. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП.
Щодо доводу апелянта про відсутність у постанові відомостей про можливість сплати 50 % штрафу (ч. 5 ст. 283 КУпАП).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 5 статті 283 КУпАП у взаємозв`язку зі статтею 279-9 КУпАП, відомості про можливість сплати 50 % штрафу зазначаються у постанові лише у випадку, коли особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП, попередньо подала заяву, в якій зазначила, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до відповідальності за її відсутності. Зазначений порядок передбачений для спеціального суб`єкта - призовника, військовозобов`язаного, резервіста, який перебуває на військовому обліку. В свою чергу, ОСОБА_1 притягнута до відповідальності як посадова особа підприємства, а не як військовозобов`язана особа, і відповідної заяви не подавала. Відтак, відсутність у постанові зазначених відомостей не є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.
Щодо доводу апелянта про порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності (ст. 38 КУпАП).
Відповідно до абзацу 9 статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Правопорушення вчинено після спливу семиденного строку з дати видання наказу від 29.10.2025 № 3 про призначення ОСОБА_1 на посаду, тобто граничний строк для повідомлення - 05.11.2025. Виявлено правопорушення 03.02.2026 року - з отриманням листа ФГ «АГРОМИР ПЛЮС» від 03.02.2026 № 1. Постанову винесено 19.02.2026, тобто в межах трьох місяців з дня виявлення та в межах одного року з дня вчинення правопорушення. Довід позивача про те, що правопорушення слід вважати виявленим з 11.10.2025 (наступного дня після неприбуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ), стосується іншого правопорушення - невиконання розпорядження про оповіщення військовозобов`язаного, за яке ОСОБА_1 до відповідальності не притягувалася, оскільки на момент отримання розпорядження вона ще не обіймала посаду керівника. Суд першої інстанції правомірно встановив, що днем виявлення правопорушення ОСОБА_1 слід вважати 03.02.2026.
Щодо посилання апелянта на примітку до статті 210 КУпАП.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що зазначена примітка стосується можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста, а не відомостей про зміну керівника підприємства. Предметом правопорушення у даній справі є невиконання обов`язку повідомлення про зміну керівника та облікових даних, а не приховування інформації про призовника чи військовозобов`язаного.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як керівником ФГ «АГРОМИР ПЛЮС», було допущено порушення пункту 13, абзацу 4 пункту 34 Порядку № 1487, порушено абзаци 6, 13 статті 21 Закону № 3543-XII, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 01 червня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.