ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року 
м. Київ
справа №160/34163/25
адміністративне провадження № К/990/24815/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Кравчука В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №160/34163/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «В ПЛЮС»
до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одринської Олени Вячеславівни
про визнання протиправним та скасування рішення,
за касаційною скаргою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради
на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Ясенової Т.І., суддів Головко О.В. та Суховарова А.В.),

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин та судових рішень у справі

1. У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «В ПЛЮС» (далі - ТОВ «В ПЛЮС», позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - Департамент, відповідач-1, скаржник), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одринської Олени Вячеславівни (далі - Державний реєстратор, відповідач-2), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора №81123713 від 01 жовтня 2025 року про відмову у проведенні реєстраційних дій, яким державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринською О.В. відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою ТОВ «В ПЛЮС» від 25 вересня 2025 року за реєстраційним номером 69086960;

- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести державну реєстрацію речових прав та зареєструвати за ТОВ «В ПЛЮС» право власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2010 року на об`єкт незавершеного будівництва - комплекс з обслуговування автомобілів літ. Б (готовність 16%, площею 215,1 кв. м), розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Каштанова, буд. 7.

2. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року позов задоволено.

3. Не погодившись із цим рішенням, 09 квітня 2026 року Департамент звернувся з апеляційною скаргою до Третього апеляційного адміністративного суду.

4. Разом з апеляційною скаргою Департамент заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

5. На обґрунтування заявленого клопотання скаржник посилався на те, що повний текст рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року отримано Департаментом засобами поштового зв`язку 01 квітня 2026 року. Також зазначав про введення в Україні воєнного стану, перебої в системі електропостачання та пов`язані із цим складнощі в роботі Департаменту та підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі - ЄСІКС) «Електронний суд».

6. На підтвердження дати отримання паперової копії судового рішення Департамент надав копію такого рішення зі штампом вхідної кореспонденції.

7. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року наведені Департаментом підстави пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом направлення до суду апеляційної інстанції заяви із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку, встановленого для апеляційного оскарження, та доказів на підтвердження обставин, викладених у такій заяві.

8. Суд апеляційної інстанції установив, що матеріали апеляційного оскарження містять довідку про доставку електронного документа, відповідно до якої рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року доставлено до електронного кабінету Департаменту 19 лютого 2026 року.

9. З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку, що останнім днем строку на апеляційне оскарження було 23 березня 2026 року, тоді як апеляційну скаргу подано 09 квітня 2026 року.

10. Копію ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року доставлено до електронного кабінету Департаменту того ж дня.

11. У встановлений судом строк Департамент заяви із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів на підтвердження таких обставин не подав.

12. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року.

13. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржник не виконав вимоги ухвали від 17 квітня 2026 року та у встановлений судом строк не навів інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

14. Не погодившись з ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року, Департамент звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

15. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 19, 55 Конституції України та порушив положення статей 121, 242, 295, 298, пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

16. На думку скаржника, Третій апеляційний адміністративний суд прийняв оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права. В оскаржуваній ухвалі суду помилково та безпідставно зазначено про неподання скаржником заяви про поновлення строку апеляційного оскарження. Обставини щодо неподання заяви не відповідають дійсності, є надуманими та такими, що перешкоджають скаржнику в доступі до правосуддя.

17. Департамент зазначає, що разом з апеляційною скаргою ним було подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року та відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував факту подання такої заяви та не надав належної оцінки наведеним у ній обставинам, у зв`язку із чим безпідставно виходив з неподання Департаментом заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

18. За твердженням скаржника, наведені у цій заяві причини пропуску строку взагалі не стали предметом дослідження та оцінки суду апеляційної інстанції. Зокрема, пропуск строку пов`язувався із частими аварійними відключеннями електроенергії в приміщенні, а також відсутністю інтернету, що вплинуло на можливість доступу до підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд». Через ці обставини повний текст рішення суду першої інстанції не відобразився в «Електронному кабінеті» підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та не був вчасно отриманий скаржником.

19. Оскільки адміністративна справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 КАС України, перебіг тридцятиденного строку на апеляційне оскарження мав обчислюватися з дати фактичного отримання скаржником повного тексту судового рішення засобами поштового зв`язку, тобто з 01 квітня 2026 року.

20. На підтвердження наведених доводів Департаментом наводить висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09 червня 2022 року у справі №300/1617/20, від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21, від 07 вересня 2023 року у справі №120/3679/22, від 26 березня 2024 року у справі №320/783/23.

21. У касаційній скарзі Департамент просить Верховний Суд скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Процесуальні дії у справі

22. 29 травня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту.

23. Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року та витребувано матеріали справи №160/34163/25 з суду першої інстанції.

24. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Департаменту через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» 10 червня 2026 року о 20:24, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

25. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет ТОВ «В ПЛЮС» через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» 10 червня 2026 року о 20:24, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

26. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Державного реєстратора через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» 10 червня 2026 року о 20:04, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

27. 30 червня 2026 року надійшли матеріали адміністративної справи №160/34163/25.

28. Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2026 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 26 серпня 2026 року.

29. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

30. Від ТОВ «В ПЛЮС» та Державного реєстратора відзиви на касаційну скаргу Департаменту не надходили, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду ухвали суду апеляційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків суду апеляційної інстанції і доводів учасників справи

31. Переглядаючи оскаржуване судове рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить з такого.

32. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

33. Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

34. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

35. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Водночас гарантоване Конституцією України право на апеляційний перегляд справи реалізується у порядку та з дотриманням процесуальних строків, установлених законом. Тому застосування судом передбачених процесуальним законом наслідків недотримання таких строків саме по собі не може розцінюватися як обмеження права на судовий захист, якщо відповідне процесуальне рішення прийнято на підставі та у спосіб, установлені законом.

37. Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

38. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

39. Частиною третьою статті 295 КАС України передбачено, що строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

40. Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

41. Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

42. Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

43. Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що у разі подання апеляційної скарги після закінчення встановленого законом строку та визнання наведених особою причин його пропуску неповажними суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без руху, надаючи скаржнику можливість протягом установленого строку навести інші підстави для поновлення строку. Невиконання скаржником такої вимоги є передбаченою пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

44. У справі, яка переглядається, Департамент, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року, заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначив причини його пропуску.

45. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано Департаменту десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання заяви із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів на підтвердження відповідних обставин.

46. Отже, доводи касаційної скарги про те, що подана Департаментом разом з апеляційною скаргою заява про поновлення строку на апеляційне оскарження та наведені у ній причини пропуску цього строку не були розглянуті судом апеляційної інстанції, є безпідставними, оскільки саме за результатами оцінки зазначених у цій заяві причин та визнання їх неповажними суд апеляційної інстанції постановив ухвалу від 17 квітня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху.

47. Після постановлення ухвали від 17 квітня 2026 року Департамент мав у встановлений судом строк навести інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки причини, зазначені ним під час звернення з апеляційною скаргою, уже були оцінені судом та визнані неповажними.

48. Водночас у встановлений судом строк Департамент заяви із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів на їх підтвердження не подав.

49. За таких обставин зазначення в ухвалі Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року про те, що станом на день її постановлення заяву із зазначенням поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з наданням відповідних доказів скаржником не подано, стосується саме невиконання Департаментом вимог ухвали від 17 квітня 2026 року, а не заяви про поновлення строку, поданої ним під час звернення з апеляційною скаргою.

50. Тому довід касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно виходив з неподання Департаментом заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, ґрунтується на неправильному розумінні змісту оскаржуваної ухвали.

51. Не змінює цього висновку й посилання скаржника на подані 16 квітня 2026 року заперечення на клопотання представника позивача про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки цей процесуальний документ подано до постановлення ухвали від 17 квітня 2026 року та, відповідно, він не міг бути поданий на виконання встановленої цією ухвалою вимоги щодо наведення інших підстав для поновлення строку.

52. Колегія суддів також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, наведених Департаментом під час звернення з апеляційною скаргою.

53. Відповідно до абзацу першого частини сьомої статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

54. Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

55. Матеріали справи містять довідку про доставку електронного документа, відповідно до якої рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року доставлено до електронного кабінету Департаменту 19 лютого 2026 року.

56. Департамент не заперечує наявності у нього зареєстрованого електронного кабінету та не наводить обставин, які ставили б під сумнів факт доставки судового рішення та належність електронного кабінету, до якого доставлено рішення суду першої інстанції, саме Департаменту.

57. За цих обставин отримання Департаментом 01 квітня 2026 року копії цього ж рішення засобами поштового зв`язку не змінює визначеного статтею 251 КАС України моменту його вручення в електронній формі та не зумовлює початку нового строку на апеляційне оскарження.

58. Як порівняльний орієнтир Загальний суд Європейського Союзу в ухвалі від 25 січня 2024 року у справі Oil company «Lukoil» PAO v European Parliament and Others, T-280/23, ECLI:EU:T:2024:41, §§8- 10, виходив із того, що належне повідомлення не вимагає доведення фактичного ознайомлення адресата зі змістом акта, але передбачає його передання у спосіб, який надає адресатові реальну можливість ознайомитися з ним. Цей підхід не визначає правил вручення за КАС України, однак порівняльно підтверджує відмінність між фактичним прочитанням документа та юридично значущим його врученням.

59. Тому довід скаржника про те, що у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи тридцятиденний строк на апеляційне оскарження мав обчислюватися саме з 01 квітня 2026 року - дати отримання паперової копії рішення, ґрунтується на неправильному застосуванні положень статей 251 та 295 КАС України.

60. Такий підхід до застосування відповідних норм процесуального права також відображений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі №459/3660/21 та від 07 вересня 2022 року у справі №460/9523/21.

61. Так, у постанові від 30 серпня 2022 року у справі №459/3660/21 Верховний Суд виходив з того, що наявна у матеріалах справи довідка про доставку процесуального документа до електронного кабінету відповідного учасника є належним підтвердженням його отримання.

62. Крім того, у зазначеній справі суд апеляційної інстанції після визнання первинно наведених причин пропуску строку неповажними залишив апеляційну скаргу без руху та запропонував скаржнику навести інші підстави для поновлення строку. Оскільки у встановлений судом строк такої заяви подано не було, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження, а Верховний Суд погодився із застосуванням передбачених процесуальним законом наслідків.

63. Наведена процесуальна ситуація є подібною до обставин у справі, яка переглядається, оскільки Департамент після визнання первинно наведених ним причин пропуску строку неповажними також не скористався наданою частиною третьою статті 298 КАС України можливістю навести інші підстави для поновлення строку.

64. Щодо доводів скаржника про введення в Україні воєнного стану, перебої з електропостачанням, доступом до мережі інтернет та роботою підсистеми ЄСІКС «Електронний суд» колегія суддів зазначає таке.

65. Сам факт введення воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути конкретні обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та об`єктивно унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії у встановлений законом строк.

66. Аналогічний підхід викладено Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2025 року у справі №280/2984/23, у якій зазначено про необхідність установлення конкретного впливу обставин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану, на можливість особи своєчасно реалізувати відповідне процесуальне право.

67. У справі, яка переглядається, посилання Департаменту на перебої з електропостачанням, доступом до мережі інтернет та роботою електронних систем мають загальний характер і самі по собі не підтверджують існування таких об`єктивних перешкод, які унеможливлювали своєчасне подання апеляційної скарги.

68. Додані скаржником документи містять відомості про перебої в роботі електропостачання та електронних систем протягом певного періоду, однак не спростовують відомостей довідки про доставлення саме рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року до електронного кабінету Департаменту та не підтверджують, що доступ до цього рішення був об`єктивно та безперервно неможливим протягом усього строку, встановленого для його апеляційного оскарження.

69. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що наведені Департаментом обставини не свідчать про наявність об`єктивно непереборних причин, які перешкоджали своєчасному поданню апеляційної скарги.

70. Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, на які посилається Департамент у касаційній скарзі, однак не вбачає підстав для їх застосування до обставин у цій справі.

71. Так, у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі №300/1617/20 вирішувалося питання щодо дотримання спеціального строку апеляційного оскарження у справі, в якій суд першої інстанції у резолютивній частині судового рішення помилково роз`яснив учаснику справи можливість його оскарження протягом тридцяти днів замість установленого законом спеціального десятиденного строку. За таких обставин Верховний Суд врахував, що поведінка особи була зумовлена, зокрема, неправильним роз`ясненням самим судом порядку та строку апеляційного оскарження.

72. У справі №160/34163/25 суд першої інстанції неправильного строку апеляційного оскарження Департаменту не роз`яснював, а пропуск такого строку не був зумовлений діями суду. Отже, фактичні обставини справи №300/1617/20 істотно відрізняються від обставин справи, яка переглядається.

73. У постановах від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21 та від 07 вересня 2023 року у справі №120/3679/22 Верховний Суд оцінював поважність причин пропуску строку у випадках повторного подання апеляційної скарги після повернення первинної скарги, у тому числі з огляду на своєчасність первинного звернення, поведінку скаржника після її повернення та залежність причин повернення від волевиявлення особи.

74. У постанові від 26 березня 2024 року у справі №320/783/23 Верховний Суд також вирішував питання щодо поновлення строку у зв`язку з повторним зверненням з апеляційною скаргою після повернення первинної, оцінюючи при цьому конкретні обставини вручення ухвали про повернення апеляційної скарги та подальшу процесуальну поведінку скаржника.

75. Натомість у справі, яка переглядається, йдеться не про повторне звернення після повернення первинно поданої апеляційної скарги, а про подання Департаментом апеляційної скарги після закінчення встановленого статтею 295 КАС України строку та подальше невиконання вимог ухвали від 17 квітня 2026 року щодо наведення інших підстав для його поновлення.

76. Отже, фактичні обставини справ №200/3692/21, №120/3679/22 та №320/783/23 не є подібними до обставин у справі, яка переглядається.

77. Посилання Департаменту на постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №761/29930/20 також не свідчить про помилковість висновків суду апеляційної інстанції, оскільки у зазначеній справі вирішувалося питання щодо своєчасності подання апеляційної скарги електронними засобами зв`язку в останній день процесуального строку та Верховний Суд установив, що відповідна процесуальна дія була вчинена у межах такого строку.

78. Колегія суддів має на увазі, що у справі №160/34163/25 факт подання апеляційної скарги 09 квітня 2026 року після закінчення встановленого законом строку не пов`язаний із неправильним визначенням моменту вчинення процесуальної дії в останній день цього строку.

79. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі №405/4689/19 також не свідчить про неправильність висновків суду апеляційної інстанції.

80. У зазначеній справі вирішувалося питання застосування частини другої статті 358 ЦПК України щодо річного строку апеляційного оскарження та передбачених цією нормою винятків, зокрема у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи.

81. Натомість у справі №160/34163/25 предметом вирішення є дотримання Департаментом строку, встановленого статтею 295 КАС України, за наявності відомостей про доставлення рішення суду першої інстанції до його електронного кабінету та подальше невиконання ним вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

82. Колегія суддів окремо звертає увагу на те, що наведені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування Дніпропетровським окружним адміністративним судом норм матеріального права під час вирішення спору по суті, а також долучені до касаційної скарги документи щодо відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельної ділянки та спірного об`єкта нерухомості не стосуються законності ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року.

83. Предметом касаційного перегляду у цьому провадженні є судове рішення процесуального характеру про відмову у відкритті апеляційного провадження, а не рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року по суті спору.

84. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

85. Отже, перевірка правильності висновків суду першої інстанції щодо законності рішення державного реєстратора, встановлення обставин, які стосуються державної реєстрації права власності, та оцінка відповідних доказів не належать до предмета цього касаційного перегляду.

86. Надання Верховним Судом оцінки таким доводам на цій стадії фактично означало б здійснення касаційного перегляду рішення суду першої інстанції, яке не було переглянуто судом апеляційної інстанції, та підміну передбаченого процесуальним законом апеляційного перегляду справи касаційним.

87. Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

88. Згідно з частиною третьою статті 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

89. Оцінюючи ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року у взаємозв`язку з ухвалою цього ж суду від 17 квітня 2026 року, Верховний Суд доходить висновку, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини, які мали значення для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, надав оцінку наведеним Департаментом причинам пропуску строку на апеляційне оскарження та правильно застосував процесуальні наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.

90. Посилання скаржника на статті 19 та 55 Конституції України також не спростовують цього висновку, оскільки відмова у відкритті апеляційного провадження у цій справі ґрунтується на прямо передбаченій процесуальним законом підставі та є наслідком невиконання скаржником вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху після визнання первинно наведених ним причин пропуску строку неповажними.

91. За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про порушення ним норм процесуального права, яке могло б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

92. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

93. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

94. Оскільки під час касаційного перегляду не встановлено порушення Третім апеляційним адміністративним судом норм процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, касаційну скаргу Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належить залишити без задоволення, а ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

95. З огляду на результат касаційного перегляду судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року у справі №160/34163/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Кравчук