Справа № 761/4886/26 
Провадження № 2/752/11692/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2026 року м. Київ
Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Білас С.В., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором №1063797 від 16.06.2023р. в загальному розмірі 46 917,88 грн., з яких 23 404,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23 512,89 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, а також стягнути з відповідача судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Договір №1063797 від 16.06.2023р., відповідно до якого відповідачу було надано кредит у сумі 25 000,00 грн., який мав бути повернутий відповідачем. 31.01.2025р. між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір №31012025, за яким ТОВ «Слон Кредит» відступило права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за Договором №1063797 від 16.06.2023р. до боржника ОСОБА_1 . Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість, то заявлені відповідні вимоги для стягнення боргу в судовому порядку. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.05.2026р. відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс», постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, за яким просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що вимоги не доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в обсязі, необхідному для їх безумовного задоволення. Зазначає, що не заперечує факт існування між сторонами кредитних правовідносин, однак категорично заперечує проти заявленого позивачем розміру заборгованості та вважає, що подані матеріали не дають можливості об`єктивно перевірити правильність здійснених нарахувань. Зокрема, позивачем не надано належних доказів, які б у повному обсязі підтверджували дотримання процедури укладення електронного договору відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а також не надано достатніх технічних даних щодо використання одноразового ідентифікатора, який нібито 

застосовувався під час підписання договору. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості, на думку відповідача, не дозволяє перевірити правильність визначення кожної складової заявленої до стягнення суми, порядок нарахування процентів, а також правомірність включення до структури кредиту суми 5 000,00 грн, визначеної як проценти за перший день користування кредитом. Відповідач також вважає явно завищеними та неспівмірними заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн, які не відповідають складності справи, характеру виконаних робіт та принципу пропорційності судових витрат.
У відповіді на відзив позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що між первісним кредитором та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. З кредитного договору вбачається, що сторонами у відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. 
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення кредитного договору саме з відповідачем, а тому зазначені доводи не можуть бути покладені судом в основу рішення. Також відповідач вважає, що саме дослідження оригіналу електронного документа та пов`язаних з ним технічних даних має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки без таких відомостей неможливо встановити ані факт укладення договору, ані особу, яка його підписала. Окрім того, на думку відповідача, позивачем не доведено належними засобами доказування факту отримання відповідачем грошових коштів, а тому, як вказує відповідач, зазначені обставини не можуть вважатися встановленими. Також з наведених позивачем пояснень вбачається, що відповідач фактично не отримав у своє розпорядження повну суму кредиту в розмірі 25 000,00 грн., водночас позивач просить суд виходити з того, що відповідач отримав усю суму кредиту, незважаючи на те, що частина цих коштів фактично не перераховувалась відповідачу, а була утримана самим кредитодавцем. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.
16.06.2023р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений Договір №1063797 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позикодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 

Умовами вказаного Договору сторони також передбачили наступне: сума кредиту (загальний розмір) - 25 000,00 грн.; тип кредиту - кредит; строк кредиту - 731 день з кінцевим терміном повернення 16.06.2025р.; тип процентної ставки - фіксована; за користування кредитом нараховуються проценти за процентною ставкою, яка залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25% у день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 100,00% річних; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби.
Згідно з п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються позикодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): в розмірі 20 000,00 грн. на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 ; в розмірі 5 000,00 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5. Договору (даний платіж позичальник доручає здійснити товариству (покладає обов`язок на товариство в порядку, передбаченому ст. 528 ЦК України) з метою зобов`язань позичальника перед товариством з метою виконання зобов`язань, передбачених п. 3.5. Договору).
У відповідності до п. 3.5. Договору сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється позичальником у день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом позичальник доручує товариству утримати суму зазначених процентів із суми кредиту, що підлягає наданню позичальнику. 
Судом встановлено, що вказаний Договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. 
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору ТОВ «Слон Кредит» 16.06.2023р. надало відповідачу кредит у розмірі 20 000,00 грн., перерахувавши кошти на картку № НОМЕР_1 .
У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідності до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також 

усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)
Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. 
За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за 

письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі ст. 1056^1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.  Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Також судом встановлено, що 31.01.2025р. між ТОВ «Факторинг партнерс», як фактором, та ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом, був укладений Договір надання послуги з факторингу №31012025, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
За підпунктом 4.2.3. п. 4.2. Договору факторингу права вимоги вважаються відступленими (переданими) клієнтом та набутими (прийнятими) фактором у день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі боржників для друку, за умови виконання фактором вимог цього Договору щодо перерахування суми грошових коштів фінансування, передбачених розділом 6 Договору.
Згідно з п. 6.1. Договору факторингу фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 3 167 274,41 грн. протягом 3-х робочих днів від дати підписання Договору.
31.01.2025р. сторони Договору факторингу підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників для другу, за яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників для друку із загальною кількістю боржників 2092, загальна сума заборгованості складає 76 252 759,13 грн. 
У реєстрі боржників значиться ОСОБА_1 , Кредитний договір №1063797.
Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №0492440000 від 31.01.2025р. ТОВ «Факторинг Партнерс» перерахувало ТОВ «Слон Кредит» 3 167 274,41 грн., як сплату згідно Договору факторингу.
Таким чином виходячи з умов Договору факторингу позивач у даній справі став кредитором за Договором №1063797 про надання споживчого кредиту від 16.06.2023р., боржник ОСОБА_1 .
У відповідності до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона 

(фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ч. 1 ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за Кредитним договором ні позивачу, ні первісному кредитору ТОВ «Слон Кредит».
Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача перед ним за Кредитним договором складає 23 404,99 грн. за тілом кредиту та 23 512,89 грн. за процентами. 
Суд не погоджується із визначеною заборгованістю, оскільки на картковий рахунок відповідачки, як встановлено вище, було перераховано згідно Договору 20 000,00 грн. 
Інша частина коштів у розмірі 5 000,00 грн., як визначено Договором, перераховувалась первісному кредитору ТОВ «Слон Кредит» з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом.
У зв`язку з цим суд також не погоджується із нарахованими відсотками за перший день користування кредитом, так як ці проценти були утримані ТОВ «Слон Кредит» із суми кредиту, як визначено п. 3.5. Кредитного договору. 
З огляду на це, суд не приймає до уваги розрахунок позивача по нарахованим відсоткам, як такий, що виконаний без урахування умов Кредитного договору. 
Отже, з урахуванням здійснених відповідачем оплат за кредит у загальному розмірі 9 764,00 грн. (17.06.2023р. - 2 441,00 грн., 17.08.2023р. 0 4 882,00 грн., 17.09.2023р. - 2 441,00 грн.) підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума боргу за тілом кредиту в розмірі 10 236,00 грн. (20 000,00 грн. - 9 764,00 грн.). 
У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 585,73 грн. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для 

цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших 

державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано суду Договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024р., Заявку на надання юридичної допомоги №2591 від 01.10.2025р., Витяг з Акту №25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025р. на суму 16 000,00 грн.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду в позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК 

України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Про аналогічне наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2025р. у справі №275/150/22.
У відзиві на позовну заяву відповідачка вказала про те, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є завищеними та неспівмірними, не відповідають складності справи, характеру виконаних робіт та принципу пропорційності судових витрат.
Отже, враховуючи особливості предмета спору, складність справи, виходячи з критеріїв виправданості витрат, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, з огляду на наявність заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. 

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
2. Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором №1063797 від 16.06.2023р. за основним боргом - 10 236,00 (десять тисяч двісті тридцять шість грн. 00 коп.) грн.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 585,73 (п`ятсот вісімдесят п`ять грн. 73 коп.) грн. судового збору, 5 000,00 (дев`ять тисяч грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу. 
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: Товариств з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6,, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371).
Відповідач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано 04.08.2026р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА