П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38133/25	

Перша інстанція суддя Василяка Д.К.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Дегтярьової С.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРО.» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРО.» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 188 т. ІІ), № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 191 т. ІІ), № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 194 т. ІІ), № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 197 т. ІІ), № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 200 т. ІІ), № 58103/15-32-23-02-19 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 203 т. ІІ), № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 207 т. ІІ).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року задоволено позов.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ТОВ «ХІМАГРО.» судові витрати на професійну правничу допомогу, розміром 10 000,00 грн.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги відповідача на рішення суду обґрунтовано тим, що за результатами проведених позапланових документальних виїзних перевірок ТОВ «ХІМАГРО.» податковим органом встановлено численні порушення вимог ведення бухгалтерського обліку, а також порушення податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на податкові органи.
При цьому, апелянт вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції належним чином не досліджено вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не досліджено зібраних доказів у матеріалах справи, а також не надано належної оцінки доводам податкового органу про допущені товариством порушення.
Крім того, відповідач зазначає, що стягнута оскаржуваним додатковим рішенням на користь товариства сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною та не підтверджується належними доказами.
В свою чергу, позивачем подано відзиви на апеляційну скаргу податкового органу у яких зазначено, що доводи апеляційної скарги податково органу є необґрунтованими, оскільки ним не порушено вимог законодавства у межах спірних правовідносин.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 ПК України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік, на підставі наказів від 27 червня 2025 року № 6980- п, від 31 липня 2025 року № 8086-п, у період з 23 липня 2025 року по 12 серпня 2025 року, проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРО.», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01 липня 2021 року по 31 березня 2025 року.
За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС в Одеській області складено акт від 19 серпня 2025 року № 44476/15-32-07-02-15.
Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, ТОВ «ХІМАГРО.» подано до ГУ ДПС в Одеській області свої заперечення.
За результатами розгляду заперечень, ГУ ДПС в Одеській області оформлено висновок про результати розгляду заперечень до акту перевірки від 19 вересня 2025 року № 13354/КПР/15-32-07-02-06, яким прийнято рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України, з метою перевірки питань, що стали предметом оскарження висновків акту перевірки.
Тому, на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області від 19 вересня 2025 року № 9894-п проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ХІМАГРО.» з питань, що стали предметом оскарження, за період з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2025 року.
За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС в Одеській області складено акт від 07 жовтня 2025 року № 54215/15-32-07-02-15.
За наслідком проведення перевірки ГУ ДПС в Одеській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року; № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року; № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року; № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року; № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року; № 58103/15-32-23-02-19 від 22 жовтня 2025 року; № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року.
Не погодившись з отриманими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позову, так як податковим органом не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі – ПК України), контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно п. 77.1 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Згідно п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Акт перевірки не може розглядатися як заява або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати податків.
Довідка перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).
У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Матеріали перевірки - це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів перевірок, що проводяться контролюючими органами, визначеними підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, та надання заперечень до них визначається Митним кодексом України.
Згідно пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що предметом позову у даній справі є наступні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області: № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 188 т. ІІ), № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 191 т. ІІ), № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 194 т. ІІ), № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 197 т. ІІ), № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 200 т. ІІ), № 58103/15-32-23-02-19 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 203 т. ІІ), № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 207 т. ІІ).
В свою чергу, щодо висновку суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 207 т. ІІ), № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 194 т. ІІ), № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 197 т. ІІ), № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 200 т. ІІ), колегія суддів зазначає наступне.
Так, фактичною підставою нарахування товариству спірних зобов`язань податковими повідомленнями-рішеннями є виявлений податковим органом у ході проведення документальних перевірок ТОВ «ХІМАГРО.» факт зарахування готівкових коштів на банківські рахунки товариства, через каси банківських установ, без ідентифікації платника коштів та без належного розкриття призначення кожного з платежів, здійснених у період з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2025 року, загальним розміром 44 346 921,00 грн (включно з ПДВ, розміром 7 391 155,00 грн).
В даному випадку, податковим органом сформовано висновок, що на зазначену суму ПДВ у ТОВ «ХІМАГРО.» виник обов`язок сплати податкових зобов`язань з ПДВ, з урахуванням наявного у товариства від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до податкового кредиту (626 934,00 грн), на суму 6 764 221,00 грн (7 391 155,00 грн - 626 934,00 грн), а як наслідок складено ППР № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 194 т. ІІ).
Виходячи із зазначеного висновку, податковим органом зменшено згадане від`ємне значення суми ПДВ, що зараховується до податкового кредиту на 626 934,00 грн, а як наслідок складено ППР № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 197 т. ІІ).
Також, податковим органом зроблено висновок, що на отриману суму ПДВ (7 391 155,00 грн) товариство мало скласти та зареєструвати у ЄРПН податкові накладні з ПДВ, але не зробивши цього, товариство має сплатити штрафні (фінансові) санкції, розміром 50 % від суми ПДВ, про що сформовано ППР № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 200 т. ІІ).
З іншого боку, підсумовуючи свої висновки у цій частині, податковим органом також зазначено про вчинення товариством порушення вимог п. 1, п. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки факт отримання товариством коштів (44 346 921,00 грн) через каси банківських установ свідчить про проведення розрахункових операції в готівковій формі при продажу товарів (наданні послуг), без використання реєстраторів розрахункових операцій та їх аналогів, а як наслідок складено ППР № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 207 т. ІІ).
В свою чергу, заперечуючи проти зазначених висновків податкового органу, товариство зазначає, що виявлена податковим органом сума коштів, загальним розміром 44 346 921,00 грн, складається з наступних частин: 
1) платежі, спрямовані на оплату фізичними особами (неплатники ПДВ) через банківські установи (АТ «ПроКредит Банк», АТ «А-БАНК») отриманого товару та послуг від товариства, на загальну суму 32 091 921,00 грн;
2) платежі, спрямовані на повернення грошової позики від ОСОБА_1 , згідно укладеного договору позики зворотної № 06/2020 від 01 червня 2020 року, загальною сумою 12 255 000,00 грн.
При цьому, товариство наполягає, що ним належним чином зафіксовано у своєму бухгалтерському обліку зазначені операції та платежі, а також не допущено порушень норм податкового законодавства у межах спірних правовідносин.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року, колегія суддів вважає за необхідне детальніше зазначити наступне.
В даному випадку, зазначеним податковим повідомленням-рішенням нараховано товариству штрафні (фінансові) санкції, відповідно до п. 1 ст. 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за порушення вимог п. 1, п. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Фактичною підставою для нарахування товариству штрафних (фінансових) санкцій є виявлення податковим органом випадків проведення розрахункових операції в готівковій формі при продажу товарів (наданні послуг), без використання реєстраторів розрахункових операцій та їх аналогів, на загальну суму 44 346 921,00 грн.
Так, податковим органом встановлено, а товариством не заперечується, що у досліджуваному періоді на жодному з господарських об`єктів ТОВ «ХІМАГРО.» не реєструвались та не застосовувались звичайні або програмні реєстратори розрахункових операцій. 
В свою чергу, у банківських виписках за період з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2025 року зафіксовано надходження готівкових коштів через каси банківських відділень з призначенням платежу «торгова виручка», «торгова виручка/позика зворотна», «виручка від усіх видів послуг», «виручка від надання послуг (позика)» без ідентифікації особи, яка фізично внесла готівку.
На переконання податкового органу, зазначені операції є класичними розрахунковими операціями в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, на які в повному обсязі поширюються вимоги п. 1 та п. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Між тим, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Згідно п. 1 та п. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
При цьому, згідно п. 1 ст. 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за кожне наступне порушення.
З іншого боку, згідно п. 12 розділу ІІ ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання звільняються від відповідальності за порушення вимог цього Закону, вчинені ними у період з 01 січня 2022 року до 01 жовтня 2023 року, крім відповідальності за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, здійснення діяльності з купівлі/продажу іноземної валюти, діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор.

В даному випадку, як вбачається з наданих товариством пояснень та документів, зокрема складеної таблиці з відображенням зв`язку проведених платежів та його господарських операцій, контрагенти товариства (фізичні особи, неплатники ПДВ) здійснювали платежі на рахунки товариства через банківські установи (АТ «ПроКредит Банк», АТ «А-БАНК»), а як наслідок товариство не мало обов`язок проводити відповідні операції через реєстратор розрахункових операцій.
При цьому, згідно доводів товариства, відповідні фізичні особи (неплатники ПДВ), у межах дослідженого податковим органом періоду, здійснили анонімні платежі у банківських установах (АТ «ПроКредит Банк», АТ «А-БАНК») за придбання хімічної продукції та у якості оплати послуг товариства, на загальну суму 32 091 921,00 грн.
Крім того, як наполягає товариство, такі фізичні особи здійснювали свої анонімні платежі через банківські установи, подекуди спільно та одночасно (одним платежем), групами покупців по 2-7 фізичних осіб, не пов`язаних між собою.
В свою чергу, враховуючи значний розмір внесених готівкових коштів у касах банківських установ, хронологію, обставини проведення та оформлення відповідних платежів, колегія суддів вважає надані товариством пояснення у цій частині такими, що очевидно не відповідають дійсності.
З іншого боку, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу, що характер та обставини внесення 32 091 921,00 грн від фізичних осіб на рахунки товариства через каси банківських установ, без встановлення особи платника та без визначення призначення кожного платежу, свідчать про те, що товариством фактично проводились розрахункові операції з продажу своїх товарів та послуг за готівкові кошти, без використання реєстраторів розрахункових операцій (їх аналогів), з подальшим внесення таких готівкових коштів на свої банківські рахунки, як виручки, про що безпосередньо зазначалось загальними термінами в призначенні відповідних зведених платежів.
Між тим, щодо решти виявлених анонімних платежів, загальною сумою 12 255 000,00 грн, які відповідно до доводів товариства є поверненням грошової позики від ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що дійсно, в частині спірних анонімних платежів у якості призначення платежу містила інформація: «торгова виручка/позика зворотна», «виручка від всіх видів послуг (позика)».
Проте, колегія суддів вважає, що визначення чіткого призначення платежу в платіжних інструкціях, як і зазначення особи платника, є критично важливим для здійснення належного бухгалтерського обліку, оскільки це єдиний спосіб ідентифікувати платіж як звільнений від оподаткування (повернення позики).
З іншого боку, колегія суддів наголошує, що кошти, які надходять на рахунок платника податків, за замовчуванням вважаються доходом (виручкою за товари чи послуги) і підлягають оподаткуванню (ПДВ, або податок на прибуток).
Враховуючи викладене одночасне зазначення у якості призначення платежу терміну «торгова виручка», «виручка» вже свідчить про те, що такі кошти не можуть ідентифікувати платіж як звільнений від оподаткування (повернення позики).
Більш того, додаткове формулювання у призначеннях платежу «позика зворотна», «позика» також не є чітким та не відображає, яка саме операція з позикою (надання товариству позики іншою особою чи повернення товариству раніше наданої ним позики), за яким договором та на яких умовах малась на увазі під час оформлення такого платежу.
Тому, колегія суддів у даній частині також погоджується з висновками податкового органу про те, що коли у призначенні спірних платежів є інформація про те, що вони є торговою виручкою, такі платежі і мають вважатись торговою виручкою для цілей оподаткування та бухгалтерського обліку.
При цьому, колегією суддів не встановлено з пояснень товариства належного обґрунтування підстав та мотивів здійснення ОСОБА_1 систематичних анонімних платежів з повернення раніше отриманої позики, з відображенням у призначенні таких платежів інформації про те, що вони одночасно є торговою виручкою.
З іншого боку, колегія суддів також вважає очевидним, що фізична особа, яка повертає багатомільйонні борги юридичній особі, має усвідомлювати важливість належного документування та фіксації своїх дій, з метою унеможливлення настання будь-яких негативних наслідків для себе.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком судового розгляду даної справи підтверджено правомірність висновків податкового органу, які стали підставою для формування податкового повідомлення-рішення № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що керуючись приписами п. 12 розділу ІІ ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», податковий орган правомірно нарахував товариству штрафні (фінансові) санкції лише на суму отриманих товариством коштів після 01 жовтня 2023 року, загальним розміром 2 661 600,00 грн.

З іншого боку, використовуючи зазначені висновки колегії суддів щодо обставин зарахування готівкових коштів на банківські рахунки товариства, загальним розміром 44 346 921,00 грн (включно з ПДВ, розміром 7 391 155,00 грн), в контексті оцінки правомірності податкових повідомлень-рішень № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 194 т. ІІ), № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 197 т. ІІ), № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 200 т. ІІ), колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Згідно п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

В даному випадку, податковим органом сформовано висновок, що на зазначену суму ПДВ у ТОВ «ХІМАГРО.» виник обов`язок сплати податкових зобов`язань з ПДВ, з урахуванням від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до податкового кредиту (629 934,00 грн), на суму 6 764 221,00 грн (7 391 155,00 грн - 629 934,00 грн).
В свою чергу, на підтвердження пояснень товариства щодо відсутності в його діях порушень вимог податкового законодавства, останнім надано податковому органу, зокрема у запереченнях до акту перевірки, а також до суду першої інстанції, складені на адресу неплатників ПДВ та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, разом з видатковими накладними та рахунками на оплату, що адресувались таким неплатникам (фізичним особам).
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що факт реєстрації в ЄРПН податкових накладних, складених на адресу неплатників, передбачає обов`язок для постачальника товару (послуг) нараховувати собі зобов`язання з ПДВ за основною ставкою.
З іншого боку, з аналізу висновків акту перевірки ТОВ «ХІМАГРО.», як і змісту оскаржуваних ППР, вбачається, що будь-якого аналізу зобов`язань з ПДВ, відображених у вже зареєстрованих ТОВ «ХІМАГРО.» податкових накладних, в контексті виявленого факту зарахування спірних готівкових коштів через каси банків, податковим органом не здійснювалось.
Тобто, податковим органом не встановлювались обставини руху товарів (послуг) товариства по зазначеним операціям з неплатниками ПДВ, а також не встановлювались факти існування інших, підтверджених оплат за поставлений, згідно відповідних податкових накладних, товар (послуги).
В свою чергу, за умови наявності у товариства вже задекларованих та сплачених у спірному періоді зобов`язань з ПДВ за наслідком продажу товарів (послуг) неплатникам ПДВ, без дослідження (спростування) взаємозв`язку таких операцій з виявленими податковим органом банківськими платежами, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок податкового органу про те, що товариство має нарахувати на отриману суму, розміром 32 091 921,00 грн, зобов`язання з ПДВ, оскільки таке нарахування, з подальшою реєстрацію податкових накладних, може мати наслідком повторне оподаткування отриманих товариством коштів.
При цьому, колегія суддів наголошує, що саме податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, має довести правомірність своїх дій та рішень.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що податковим органом не обґрунтовано необхідність нарахування товариству додаткових зобов`язань зі сплати ПДВ за отримані у спірному періоді платежі, загальним розміром 32 091 921,00 грн (ПДВ, розміром 5 348 655,00 грн).
З іншого боку, колегія суддів вважає, що податковим органом підтверджено необхідність нарахування товариству зобов`язання зі сплати ПДВ за отримані у спірному періоді платежі, загальним розміром 12 255 000,00 грн (ПДВ, розміром 2 042 500,00 грн).
Таким чином, податкове повідомлення-рішення № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 194 т. ІІ) підлягає скасуванню, в частині висновку про нарахування основного зобов`язання, розміром 5 348 655,00 грн, а також в частині нарахування штрафних (фінансових) санкції, розміром 534 865,50 грн. 
При цьому, враховуючи суму правомірно нарахованих товариству зобов`язань з ПДВ, податковим органом правомірно зменшено товариству від`ємне значення суми ПДВ, що зараховується до податкового кредиту на 626 934,00 грн, а як наслідок складено ППР № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 197 т. ІІ).
Аналогічним чином, враховуючи суму правомірно нарахованих товариству зобов`язань з ПДВ (2 042 500,00 грн), податковим органом правомірно застосовано до товариства штрафні (фінансові) санкції, на суму 1 021 250,00 грн, на підставі податкового повідомлення-рішення № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 200 т. ІІ).
Таким чином, податкове повідомлення-рішення рішення № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 200 т. ІІ), підлягає скасуванню, в частині висновку про нарахування штрафних (фінансових) санкцій, на суму 2 674 328, 00 грн.

В свою чергу, щодо висновку суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 188 т. ІІ), № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 191 т. ІІ), колегія суддів зазначає наступне.
Так, податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС в Одеській області № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року збільшено ТОВ «ХІМАГРО.» грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 2 802 691,37 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції, розміром 628 480,33 грн.
Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС в Одеській області № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року збільшено ТОВ «ХІМАГРО.» суму грошового зобов`язання з військового збору на 233 557,66 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції, розміром 52 373,37 грн.
Висновки податкового органу про допущені ТОВ «ХІМАГРО.» порушення обґрунтовуються наступним:
1) непропорційний розподіл та непропорційна виплата дивідендів учасникам ТОВ «ХІМАГРО.»;
2) списання заборгованості ОСОБА_1 на підставі банківських платежів, загальною сумою 12 255 000,00 грн (обставини здійснення зазначених платежів описано вище).
Що стосується виплати дивідендів учасникам ТОВ «ХІМАГРО.», колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», цей Закон визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників.

Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку товариства особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток.
Згідно п. 12 ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», до компетенції загальних зборів учасників належить розподіл чистого прибутку товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів.

В даному випадку, з аналізу вищевикладених норм права вбачається, що саме до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належать питання виплати дивідендів за рахунок чистого прибутку товариства.
При цьому, судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, належним чином здійснено дослідження обставин нарахування та виплати засновникам ТОВ «ХІМАГРО.» дивідендів.
В свою чергу, податковим органом не заперечується, що на вже нараховані суми дивідендів ТОВ «ХІМАГРО.», як податковим агентом, нараховано зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Між тим, в межах доводів апеляційної скарги податкового органу оскаржено лише висновок суду про те, що частка дивідендів ОСОБА_2 , розміром 1 500 000,00 грн (оподаткована) фактично перерахована на банківський рахунок ОСОБА_1 , а як наслідок відповідна сума не може вважатись виплаченою ОСОБА_2 .
Проте, колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо податковий орган вважає, що ОСОБА_2 має право на додаткову виплату їй дивідендів, нарахування спірних податкових зобов`язань не може бути здійснено до моменту таких нарахувань.
Тобто, колегія суддів вважає, що нарахування ТОВ «ХІМАГРО.», як податковому агенту, зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, до моменту фактичного нарахування дивідендів ОСОБА_2 , є протиправним, оскільки можливі, а не фактичні прибутки фізичної особи оподаткуванню не підлягають.

З іншого боку, щодо встановлених обставин зменшення дебіторської заборгованості товариства за рахунок врахування банківських платежів, загальною сумою 12 255 000,00 грн, у якості погашення раніше отриманої ОСОБА_1 позики, колегія суддів зазначає, що оцінку зазначеним обставинам вже надано колегією суддів вище.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу про те, що за наслідком зменшення дебіторської заборгованості ОСОБА_1 на 12 255 000,00 грн, без належного документального підтвердження факту перерахунку відповідних коштів безпосередньо від ОСОБА_1 , ТОВ «ХІМАГРО.», як податковий агент, мало нарахувати на відповідну суму зменшення спірні обов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення рішення № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 188 т. ІІ), підлягає скасуванню, в частині висновку про збільшення ТОВ «ХІМАГРО.» грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 288 770,06 грн (штрафні санкції за відповідне порушення не застосовувались) та збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 308 021,31 грн (штрафні санкції – 77 005,33 грн).
Аналогічним чином податкове повідомлення-рішення рішення № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 191 т. ІІ), підлягає скасуванню, в частині висновку про збільшення ТОВ «ХІМАГРО.» грошового зобов`язання з військового збору на 24 064,18 грн (штрафні санкції за відповідне порушення не застосовувались) та збільшення грошового зобов`язання на 25 668,48 грн (штрафні санкції – 6 005,33 грн). 

Крім того, щодо висновку суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58103/15-32-23-02-19 від 22 жовтня 2025 року (а.с. 203 т. ІІ), колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, податковим органом встановлено заниження ТОВ «ХІМАГРО.» зобов`язань з податку з доходу нерезидента, за період з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2025 року, на суму 1 108 453 грн.
При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, визнав необґрунтованими зазначені висновки податкового органу.
В свою чергу, з доводів апеляційної скарги податкового органу вбачається, що суд першої інстанції помилково визначив характер перевезень вантажів, здійснених іноземними компаніями на користь позивача, як виключно річкових, а як наслідок судом помилково визначено, що вони не підпадають під визначення фрахту.
При цьому, податковий орган наголошує, що всі спірні перевезення починалися в порту Констанца (Румунія), розташованому на узбережжі Чорного моря. Незважаючи на наявність каналу до р. Дунай, факт виходу суден у воду Чорного моря або ризик такого виходу в ході оформлення вантажу означає, що перевезення не може вважатися виключно річковим. 
Між тим, колегія суддів зазначає, що згідно пп. 141.4.4 п. 141.4 ст. 141 ПК України, сума фрахту, що сплачується нерезиденту резидентом, у тому числі фізичною особою - підприємцем, фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єктом господарювання (юридичною особою чи фізичною особою - підприємцем), який обрав спрощену систему оподаткування, або іншим нерезидентом, який провадить господарську діяльність через постійне представництво за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими справляти податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником податку, а також суб`єктом спрощеного оподаткування.
Згідно пп. 14.1.260. п. 14.1 ст. 14 ПК України. фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.
В свою чергу, суд першої інстанції, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, на переконання колегії суддів, вірно визначив, що перевезення вантажів товариством річкою Дунай до порту Констанца (Румунія) не рахується фрахтом у розумінні податкового законодавства, а як наслідок не може оподатковуватись додатковим податком лише з тих підстав, що порт Констанца (Румунія), окрім виходу до р. Дунай, має вихід до Чорного моря.
З іншого боку, колегія суддів не приймає загальних доводів апелянта про те, що довідки іноземних контрагентів GANEX POLSKA SPOLKA, SVAD SHIPPING SRL та SVS MANAGEMENT LTD про резидентство не відповідали встановленій законом формі, оскільки судом першої інстанції надано оцінку обставинам подання таких довідок.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58103/15-32-23-02-19 від 22 жовтня 2025 року протиправним, а як наслідок погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність його скасування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року, в частині висновків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області: № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року, № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року ухвалено з порушенням норм матеріального права, а як наслідок рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, з урахуванням вищевикладених висновків суду та розрахунків.
В частині висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58103/15-32-23-02-19 від 22 жовтня 2025 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року є законним та обґрунтованим.
При цьому, з урахуванням часткового задоволення позову на стадії апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл понесених ТОВ «ХІМАГРО.» витрат зі сплати судового збору та стягнути частину таких витрат відповідно до частки задоволених позовних вимог, а саме 15 494,28 грн (51,17 %).

Щодо законності та обґрунтованості додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 42/02-18 від 27 лютого 2018 року; додаток № 15 від 27 жовтня 2025 року до договору про надання правової допомоги №42/02-18 від 27 лютого 2018 року; акт надання послуг № 1 від 12 березня 2026 року згідно з Додатком № 15 від 27 жовтня 2025 до Договору про надання правової допомоги № 42/02-18 від 27 лютого 2018 року; детальний опис наданих послуг №1 від 12 березня 2026 року згідно з Додатком № 15 від 27 жовтня 2025 року до Договору про надання правової допомоги № 42/02-18 від 27 лютого 2018 року; рахунок № 6506 від 28 жовтня 2025 року; платіжна інструкція № 1538 від 29 жовтня 2025 року.
Загальний розмір задекларованих позивачем витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції склав 353 391,36 грн.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове відшкодування суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розміром 10 000,00 грн, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, розмір судових витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі та затраченому адвокатом часу.
При цьому, колегія суддів наголошує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи.
З іншого боку, за наслідком розгляду справи суд не зобов`язаний відшкодовувати усі задекларовані позивачем судові витрати за рахунок суб`єкта владних повноважень та має право на їх зменшення.
В свою чергу, враховуючи надані до суду докази, опис наданих адвокатом послуг, а також кількість складених процесуальних документів, колегія суддів вважає обрахований судом першої інстанції розмір належних до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на рівні 10 000,00 грн таким, що відповідає значній складності даної справи та обсягу наданих адвокатом послуг.
При цьому, навіть з урахуванням вищевикладеного висновку колегії суддів про необхідність часткового скасування рішення суду першої інстанції та залишення без задоволення частини позовних вимог, колегія суддів вважає, що 10 000,00 грн є належною компенсацією понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу у суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні питання про ухвалення додаткового судового рішення не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду у цій частині не спростовують.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 139, 252, 308, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року – задовольнити частково.
Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року, в частині висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області: № 58096/15-32-07-06 від 22 жовтня 2025 року, № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58099/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року, № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року.
Ухвалити у цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРО.» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58097/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, в частині висновку про збільшення основного зобов`язання на 5 348 655,00 грн, а також в частині нарахування штрафних (фінансових) санкції, розміром 534 865,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58100/15-32-07-02-20 від 22 жовтня 2025 року, в частині висновку про нарахування штрафних (фінансових) санкцій, розміром 2 674 328,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58140/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року, в частині висновку про збільшення основного зобов`язання на 596 791,37 грн, а також в частині нарахування штрафних (фінансових) санкції, розміром 77 005,33 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58141/15-32-24-06-20 від 22 жовтня 2025 року, в частині висновку про збільшення основного зобов`язання на 49 732,66 грн, а також в частині нарахування штрафних (фінансових) санкції, розміром 6 417,12 грн.
В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРО.» у цій частині – відмовити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року, в частині висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 58103/15-32-23-02-19 від 22 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Змінити розподіл понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРО.» витрат зі сплати судового збору.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРО.» понесені судові витрати зі сплати судового збору, розміром 15 494,28 грн.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги – покласти не Головне управління ДПС в Одеській області.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	С.В. Дегтярьова   А.В. Крусян