Справа № 136/1091/26
провадження № 2/136/549/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Шпортун С.В., 
за участю секретаря судових засідань Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що вони із відповідачем є батьками неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідача за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 05.11.2013 присуджено аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Приймаючи до уваги те, що з часу ухвалення судового рішення пройшов значний проміжок часу, дитина подорослішала та потребує більших витрат на догляд, навчання та розвиток, тоді як відповідач, будучи фінансово спроможним, добровільно допомоги не надає, що стало підставою звернення до суду із даним позовом в якому позивач просить суд змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів із твердої грошової суми у розмірі 500 грн., - на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 
Відповідач відповідно до ст. 178 ЦПК України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив.
Ухвалою суду від 03.06.2026 було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони спору (а.с. 7).
За рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 05.11.2013 у справі №136/2101/13-ц, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було присуджено аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 27 вересня 2013 року і до повноліття дитини (а.с.8-9).
Вказане судове рішення набрало законної сили 18.11.2013. 
06.03.2014 старшим державним виконавцем ВДВС Липовецького РУП було відкрито виконавче провадження №42420993 з виконання виконавчого документу №136/2101/13-ц, що був виданий 03.12.2013 (а.с.12) 
Факт зміни прізвища позивачем із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та у подальшому на « ОСОБА_6 » підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.10, 11).
На підтвердження зміни матеріального та сімейного стану позивач надала свідоцтва про народження дітей – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13-14) та платіжні документи про сплату витрат за Договором за ОСОБА_3 у 9 класі (а.с.15, 17).
При розгляді цієї справи, суд керується частиною 3 статті 181 СК України, якою унормовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України в редакції Закону N 2037-V-III від 17 травня 2017 року).
Зі змісту вказаної норми слідує, що законодавцем визначено два способи стягнення аліментів – у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вибору способу стягнення аліментів, Закон закріпив виключно за одержувачем аліментів це право, яке не може бути обмежено. Тоді як суд, з урахуванням встановлених обставин справи та відповідно до вимог Закону, може лише визначати величину (розмір) аліментів, які підлягатимуть до стягнення.
При вирішенні даного спору підлягає застосуванню стаття 192 СК України, що узгоджується із позицією викладеною у Постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 152/100/18.
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
Згідно із статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.
Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо коли дитина підростає, потребує додаткових витрат щодо її розвитку та утримання, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на того з ким проживає дитина, що презюмується.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 183 СК частка заробітку доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Ураховуючи встановлені судом обставини, виключне право одержувача аліментів на зміну способу присуджених до стягнення аліментів, які було визначено судом у твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку, що спосіб стягнення аліментів визначених за судовим рішенням із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини слід змінити, визначивши на рівні 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням у даній справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Суд вважає, що такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня життя неповнолітньої дитини, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального їх розвитку та відповідатиме можливостям обох батьків.
За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі.
Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а так як при пред`явленні прозову позивач була звільнена від сплати судового збору, позов задоволено повністю, отож такі витрати слід стягнути із відповідача в дохід держави.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, суд керується ч.1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
На підтвердження витрат понесених на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правничої допомоги від 18.05.2026 укладений між адвокатом Антонович О.С. та ОСОБА_1 ; Додаток №1 до Договору від 18.05.2026, відповідно до якого сторонами було узгоджено вартість правничої допомоги за складання та подання до суду першої інстанції позову в сумі 4000 грн., та 2000 грн. за участь у кожному судовому засіданні; Акт сплати коштів Клієнтом Адвокату від18.05.2026 в сумі 4000,00 грн. (а.с.18-23).
Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач не скористався правом на подання заяви про зменшення судових витрат понесених позивачем.
Ураховуючи категорію та складність даної справи, суд вважає обґрунтованими та співмірними в даному випадку витрати на професійну правничу допомогу, при цьому відповідач не скористався правом на подання клопотання про зменшення їх розміру, не надав доказів, тому суд вважає, що такі витрати були неминучими для реалізації позивачем своїх прав на звернення до суду із даним позовом, відтак вони підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.180, 181, 192 СК України, ст. 12, 13, 141, 259, 263, 268, 279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, - задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 05.11.2013 у цивільній справі № 136/2101/13-ц, яким було присуджено із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп., - на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники цивільного процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 );
Відповідач – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя С.В. Шпортун