ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року 

м. Київ

справа № 240/14783/25
адміністративне провадження № К/990/17560/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 ,
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року (суддя Панкеєва В.А.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2026 року (колегія у складі суддів Граб Л.С., Матохнюка Д.Б., Сторчака В.Ю.)
у справі № 240/14783/25
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 ,
до Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У червні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивачі, скаржники) звернулися до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони, відповідач), в якому просили:
- визнати протиправним та скасувати п. 22 рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 28.02.2025 № 64/975 про призначення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , як членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_5 в сумі 1 342 000 грн;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу в рівних частках як членам сім`ї померлого ОСОБА_5 внаслідок захворювання під час виконання обов`язків військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) та Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) в розмірі 15 000 000 грн та здійснити виплату одноразової грошової допомоги, з урахуванням проведених виплат.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_5 , сапер 1 інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2023 № 163-АГ призначено службове розслідування за фактом смерті рядового ОСОБА_5 .
4. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2023 № 124-ОД затверджено результати службового розслідування. Встановлено, що солдат ОСОБА_5 помер під час виконання службових обов`язків згідно з бойовим розпорядженням, в районі виконання бойового завдання, смерть не пов`язана з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком дій, вчинених у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
5. Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 18.08.2024 № 6130, захворювання ОСОБА_5 ("раптова серцева смерть"), яке стало причиною його смерті "ТАК, пов`язане з проходженням військової служби".
6.  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками померлого військовослужбовця ОСОБА_5 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , матір`ю та законним представником якої є ОСОБА_3 .
7. У зв`язку із смертю ОСОБА_5 позивачі звернулися до начальника сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
8. Відповідно до п. 22 витягу з протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025 № 64/975 батьку, матері та доньці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_5 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, призначено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому настала смерть (2023), в сумі 1 342 000 грн у рівних частках кожному.
9. Вважаючи протиправним призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975, а не згідно з п. 2 Постанови №168, позивачі звернулися до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10. Позивачі посилаються на те, що Законом України від 21.03.2024 № 3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (далі - Закон № 3621-ІХ), внесено зміни до ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ, яку викладено в такій редакції: «розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень; розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, визначається відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 1 цієї статті.».
Закон № 3621-ІХ, яким внесено зміни до ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ, набув чинності 04.05.2024, проте, відповідно до пункту 1 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 29.07.2022 № 2489-ІХ ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ застосовується з 24.02.2022.
Таким чином, і ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ у новій редакції, і п. 2 Постанови № 168 вже були чинними станом на дату прийняття відповідачем оспорюваного рішення, а отже, підлягали застосуванню відповідачем при його прийнятті, з огляду на те, що зазначена редакція частини третьої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ застосовується з 24.02.2022.
11. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Покликався на те, що позивачі вже реалізували своє право на отримання грошової допомоги відповідно до постанови КМ України №975 у розмірі 1 342 000 грн, що підтверджується поданою ними заявою, оформленою за формою, затвердженою додатком 10 до Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014, адресованою начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 . Такий вибір є остаточним та юридично значущим, і виключає можливість отримання другої (альтернативної) допомоги за постановою № 168, що є самостійною підставою для відмови в позові. 
12. Крім того, відповідач зазначає, що підставою для відкриття провадження в межах Постанови КМ України № 168 є належним чином оформлена заява, подана через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, за формою, затвердженою Додатком 1 до Наказу МО України №45 від 25.01.2023, а також повний пакет документів, передбачений Додатком 2 до цього ж наказу. Лише за наявності повного пакета належно поданих матеріалів Комісія МО України набуває повноважень для розгляду питання і прийняття рішення у межах своєї компетенції. 
Натомість у справі ОСОБА_5 заяви та документів у порядку, передбаченому п.2 постанови КМ України № 168 та наказом МО України № 45 від 25.01.2023, не подано. У зв`язку з цим Комісія Міністерства оборони України не розглядала питання щодо призначення одноразової грошової допомоги в межах зазначеної постанови, а отже, не існувало адміністративного акта чи відмови, які могли б стати предметом оскарження.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 21.10.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026, у задоволенні позову відмовив.
14. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачі подали особисті заяви (батьки померлого) та заяву від законного представника (неповнолітньої доньки) відповідно до Порядку № 975.
За результатом розгляду наданих заяв комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМ України від 25.12.2013 № 975 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому настала смерть (2023), в сумі 1 342 000 грн у рівних частках кожному.
Отже, під час розгляду заяв позивачів від 18.11.2024 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) ОСОБА_5 відповідач діяв в межах та в порядку, передбачених чинним законодавством.
Водночас доказів звернення позивачів із заявами про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови №168 не надано.
Відповідач не розглядав та не приймав жодного рішення щодо права позивачів на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця відповідно до п. 2 постанови №168.
15. Суд апеляційної інстанції, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.03.2025 у справі № 280/2749/24, зазначив, що чинним законодавством України передбачено три розміри одноразової грошової допомоги, для кожного із яких чітко визначені на законодавчому рівні умови призначення та виплати.
На відміну від Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, Постанова № 168 містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі, через те, що розмір допомоги у сумі 15 000 000 грн передбачений лише на період дії воєнного стану та виключно для сімей загиблих військовослужбовців, а також померлих, але внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок раптової серцевої смерті. ВЛК Центральної ВЛК Збройних Сил України встановлено, що причиною смерті стало не поранення, а захворювання. Будь-які відомості про отримання ним за період проходження служби поранень (контузії, травми, каліцтва), від яких могла настати його смерть, позивачами суду не надано та матеріали справи не містять.
Відтак, позивачі помилково ототожнюють поняття «загибель (смерть) внаслідок поранення» із «смертю внаслідок захворювання».
Отже, Міноборони правомірно прийняло оскаржуване Рішення № 64/975 від 28.02.2025 про виплату допомоги у визначеному законодавством розмірі у рівних частках кожному, що еквівалентно 500-кратному розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Окрім того, позивачі не зверталися до компетентного органу із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168. Натомість заяви про виплату одноразової грошової допомоги містять пряме посилання на Постанову № 975.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16. Позивачі у касаційній скарзі просять скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026, прийняти судове рішення про задоволення позову.
17. Підставою касаційного оскарження судового рішення позивачі зазначили неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 16-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі №600/548/23 та від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23.
18. Ухвалою Верховного Суду від 30.04.2026 відкрито касаційне провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. Справа до Суду надійшла 11.05.2026.
19. Відповідач заперечує проти задоволення касаційної скарги, покликається на правомірність прийнятих судами попередніх інстанцій рішень.
20. Зокрема, зазначає про те, що позивачі не звертались із заявами про призначення допомоги відповідно до Постанови № 168, не подавали передбачених цією процедурою документів, у зв`язку з чим відповідне рішення Міноборони не розглядалось і жодного рішення або відмови не приймалось.
21. Також відповідач покликався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.03.2025 у справі № 280/2749/24 та від 18.11.2024 у справі № 240/1743/24, згідно з якими, пункт 2 Постанови № 168 встановлює спеціальні умови виплати та не поширюється на всі випадки смерті військовослужбовця, а смерть внаслідок захворювання не є тотожною загибелі у значенні цієї постанови, а також, що сама лише смерть під час воєнного стану не породжує автоматичного права на виплату 15 000 000 грн.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та дотримання ними приписів процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов такого висновку.
23. Згідно з ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
24. Підставою для відкриття касаційного провадження слугувало неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.07.2024 у справі № 600/548/23 та від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23.
25. Питання щодо підстав виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн у разі смерті військовослужбовця від захворювання було предметом розгляду Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.06.2026 у справі № 620/10029/24, у якій судова палата відступила від висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23, та сформувала наступні:

«1. Положення пункту 2 Постанови № 168 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII та не можуть тлумачитися відокремлено від нього.
2. Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони.
3. Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови № 168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату.
4. Смерть військовослужбовця внаслідок захворювання не виключає можливості призначення одноразової грошової допомоги, якщо за медичними документами встановлено, що така смерть, незалежно від безпосереднього клінічного механізму її настання, перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168.
5. За відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до положень Закону № 2011-XII та Порядку № 975, з урахуванням установлених ними підстав та умов надання відповідних соціальних гарантій.»

26. Наведені правові висновки мають визначальне значення для справи, що розглядається, оскільки предметом спору є правомірність рішення Комісії Міністерства оборони України щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця в період дії воєнного стану.
27. Суд не погоджується з тим, що для вирішення питання про належний позивачам розмір одноразової грошової допомоги визначальним є посилання у їхніх заявах саме на Порядок №975, як зазначив суд першої інстанції. 
28. Та обставина, що у поданих до компетентного органу заявах позивачі посилалися на Порядок № 975, сама собою не може свідчити про відсутність у них права на виплату у більшому розмірі, якщо таке право випливає безпосередньо із закону чи іншого нормативно-правового акта.
29. Предметом спору є не форма звернення позивачів чи обрана ними юридична кваліфікація, а правомірність рішення Комісії в частині визначення розміру належної їм виплати. Тому компетентний орган має виходити з фактичних обставин справи та належних норм матеріального права, а не виключно зі змісту заяви особи. Інше тлумачення призвело б до надмірно формального підходу до реалізації права, за якого розмір належної особі виплати залежав би виключно від зазначеної нею у заяві нормативної підстави, а не від фактичних обставин та правового регулювання, що підлягає застосуванню до таких правовідносин.
30. З огляду на це суди повинні виходити насамперед із суті заявленого права, встановлених фактичних обставин та правового регулювання, а не лише з формулювання заяви особи про призначення відповідної виплати.
31. Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, надав оцінку доводам позивачів щодо застосування пункту 2 Постанови №168 та наявності правових підстав для отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн. За результатами такої оцінки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність передбачених цією нормою умов для здійснення спірної виплати.
32. Як встановлено судами попередніх інстанцій, причиною смерті ОСОБА_5 була раптова серцева смерть, а згідно з висновком Центральної військово-лікарської комісії захворювання та причина смерті «ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
33. Наведений висновок ВЛК підтверджує причинний зв`язок захворювання ОСОБА_5 з проходженням військової служби, однак сам по собі не свідчить про наявність передбачених пунктом 2 Постанови № 168 умов для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн.
34. Для застосування пункту 2 Постанови № 168 у разі смерті військовослужбовця від захворювання необхідно встановити, що смерть перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених цією постановою.
35. Судами не встановлено, а матеріали справи не містять доказів того, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок поранення (контузії, травми чи каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, участі у бойових діях або забезпечення заходів із національної безпеки і оборони. Також не встановлено причинного зв`язку між захворюванням, яке спричинило смерть, та пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманим за таких обставин.
36. Щодо посилання позивачів на частину третю статті 16-2 Закону № 2011-XII у редакції Закону № 3621-IX, яка, на їхню думку, застосовується з 24.02.2022, Суд зазначає, що саме по собі наведене положення не звільняє від необхідності встановлення передбачених законодавством умов для виплати одноразової грошової допомоги саме у розмірі 15 000 000 грн.
37. Таким чином, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для виплати позивачам одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн відповідає встановленим у справі обставинам та наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду.
38. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
39. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі № 240/14783/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та її не може бути оскаржено.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Я.О. Берназюк 

Суддя О.П. Стародуб