ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 308/9220/21
провадження № 61-11509сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Фаловської І. М.,
суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Великолазівський ліцей Баранинської сільської ради Закарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Великолазівського ліцею Баранинської сільської ради Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2024 року у складі судді Світлик О. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року у складі колегії суддів Мацунича М. В., Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Великолазівського ліцею Баранинської сільської ради Закарпатської області (далі - Великолазівський ліцей) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обґрунтовано тим, що позивачка до 23 червня 2021 року працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею. 
Згідно з наказом директора Великолазівського ліцею від 18 червня 2021 року № 114-к вона була звільнена на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи з істотно зміненими умовами праці. 
У Великолазівському ліцеї фактично відбулися зміни в організації виробництва і праці, а саме здійснено реорганізацію Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею.
Вважає, що за таких обставин її мали б звільнити у порядку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, за умови дотримання відповідної процедури, яка визначена законом (надання попередження про майбутнє звільнення, надання переліку всіх вакантних посад та інше), а звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним.
Також зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про відпустки» під час звільнення вона мала право на отримання невикористаної відпустки з наступним звільненням. Датою звільнення у цьому разі мав бути останній день відпустки.
З урахуванням наведеного позивачка просила суд поновити її на роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 червня 2021 року до дня поновлення на роботі.
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 01 квітня 2022 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що матеріалами справи доведено, що у зв`язку з пониженням ступеня навчального закладу у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, наслідком яких стала зміна істотних умов праці позивачки, про які у встановлений законом строк її було повідомлено. Оскільки ОСОБА_1 відмовилася працювати на нових умовах, її було звільнено з роботи на законних підставах.
Суди послалися на те, що у позовній заяві позивачка просить поновити її на роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею, однак такий спосіб захисту є неналежним та неефективним, оскільки навчального закладу Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею вже не існує, як і не існує такої посади у відповідача.
Верховний Суд постановою від 10 травня 2023 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 квітня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанову касаційного суду мотивовано тим, що суди достатньою мірою не надали оцінки доводам позовної заяви ОСОБА_1 , належним чином не дослідили питання, чи дійсно у роботодавця відбулися зміни істотних умов праці за тією самою посадою, на якій працювала позивачка до такої зміни, та чи не було її звільнення пов`язане зі скороченням посади заступника директора.
За таких обставин колегія суддів Верховного Суду вважала, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачку правомірно звільнено на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, є передчасними.
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області оскаржуваним рішенням від 31 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Зобов`язав Великолазівський ліцей поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею, або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши посаду заступника завідувача з навчально-виховної роботи.
Стягнув з відповідача на користь позивачки середній заробіток за 913 днів вимушеного прогулу за період з 23 червня 2021 року до 31 грудня 2024 року в розмірі 747 363,54 грн, з обов`язковим перерахуванням до державного бюджету сум податків і зборів, нарахованих з цієї суми у розмірах та порядку, встановлених чинним законодавством.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати суми середньомісячної заробітної плати у розмірі 16 371,66 грн, з обов`язковим перерахуванням до державного бюджету сум податків і зборів, нарахованих з цієї суми у розмірах та порядку, встановлених чинним законодавством.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що немає підстав для висновку, що за посадою, яку обіймала ОСОБА_1 , відбулася зміна істотних умов праці. 
За обставин, встановлених у цій справі, фактично відбулася реорганізація Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею. Посаду, яку обіймала ОСОБА_1 , було скорочено, отже, позивачка могла бути звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Під час звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України роботодавець мав забезпечити реалізацію гарантій, передбачених статтями 42, 44, 49-2 КЗпП України, чого дотримано не було.
Враховуючи, що посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею скорочено, суд вважав, що найбільш ефективним способом захисту у цих правовідносинах буде зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду.
Суд першої інстанції з огляду на положення частини другої статті 235 КЗпП України дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Великолазівського ліцею на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2021 року до 31 грудня 2024 року в розмірі 747 363,54 грн, установивши, що тривалий строк розгляду цієї справи відбувся з незалежних від ОСОБА_1 причин.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції взяв до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/9448/21 (провадження № 61-8893св23), з аналогічними обставинами щодо звільнення іншого працівника Великолазівського ліцею.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Закарпатський апеляційний суд оскаржуваною постановою від 07 серпня 2025 року апеляційну скаргу Великолазівського ліцею залишив без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
06 вересня 2025 року Великолазівський ліцей звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень відповідач посилається на:
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суди в оскаржуваних рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у:
постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, про те, що особа може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту; 
постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18, щодо визначення поняття середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16, про те, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства, при цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України;
постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16-ц, від 08 липня 2020 року у справі № 501/3407/18, від 05 серпня 2020 року у справі № 205/1312/17, щодо тлумачення істотних змін праці;
постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 644/1564/18, від 17 червня 2021 року у справі № 344/5712/17, щодо того, що проведення власником змін організації виробництва і праці, істотних умов праці є виключною компетенцією власника;
пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме скаржник обґрунтовує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/9448/21 (за позовом до того ж відповідача у подібних правовідносинах) та застосованого судами в оскаржуваних судових рішеннях;
пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що оскільки є необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/9448/21, то відсутній висновок щодо питання можливості реорганізації Яроцької гімназії як філії Великолазівського ліцею як підстави для звільнення за частиною першою статті 40 КЗпП України і є необхідність його формування;
пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу, а саме суд установив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки немає доказів реорганізації Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди дійшли помилкових висновків про факт реорганізації Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею та скорочення штату працівників.
Позивачка фактично обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що її необхідно було звільнити за частиною першою статті 40 КЗпП України, а не за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто суть спору зводиться до зміни формулювання та причини звільнення. При цьому позивачка не має бажання працювати (продовжувати свої трудові відносини з відповідачем). Проте помилково вважає, можливим способом поновлення її порушеного права - поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Також вважає незаконним стягнення заробітку за увесь час вимушеного прогулу, оскільки під час прийняття рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Саме небажання працівника працювати у змінених істотних умовах праці призвело до її звільнення. Позивачку поновлено на роботі з 01 січня 2025 року на підставі негайного виконання рішення суду першої інстанції, проте вона не з`являється на робочому місці, що в черговий раз доводить її небажання працювати у відповідача.

Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи
Верховний Суд ухвалою  від 25 вересня 2025 року відкрив касаційне провадження, витребував справу із суду першої інстанції. 
У жовтні 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 18 вересня 2025 року призначив справу до судового розгляду.
Верховний Суд ухвалою від 03 грудня 2025 року передав справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 12 грудня 2025 року призначив справу до розгляду.
Вказану ухвалу позивачка отримала відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення пошового відправлення від 17 грудня 2025 року.
Фактичні обставини, що встановили суди
Наказом директора Яроцької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів від 28 серпня 2015 року № 3-к «Про переведення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Яроцької ЗОШ І-ІІ ступенів з 01 вересня 2015 року у порядку переведення з посади вчителя української мови та літератури цієї ж школи.
Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 назву Яроцької ЗОШ І-ІІ ступенів змінено на Яроцький заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів на підставі наказу від 02 січня 2018 року № 15-к (запис 21); Яроцький заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Баранинської сільської ради реорганізовано в Яроцьку гімназію - філію «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради Закарпатської області на підставі наказу від 27 серпня 2020 року № 34 (запис 22); ОСОБА_1 відповідає займаній посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії «Великолазівський ліцей» на підставі наказу від 07 квітня 2021 року № 36 (запис 23).
Відповідно до структури Яроцької гімназії - філії «Великолазівський ліцей» станом на 01 вересня 2020 року були наявні такі посади та штатні одиниці: персонал, за умовами оплати праці віднесений до педпрацівників, а саме: завідувач філії - 1, заступник завідувача філії з навчально-виховної роботи - 0,5, педагог-організатор - 1, практичний психолог - 0,25, вчителі - 14,25, керівник гуртка - 0,5, всього 17,5; робітники, а саме: прибиральник службових приміщень - 1, кухар - 0,5, підсобний робітник - 0,5, комірник - 1, робітник з комплексного обслуговування та ремонту будівель - 1, сторож - 1, двірник - 0,5, бібліотекар - 0,5, машиніст (кочегар) котельні - 1, всього робітників - 7.
Наказом директора Великолазівського ліцею ОСОБА_2 від 26 лютого 2021 року № 37-к «Про пониження ступеня гімназії - філії «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради» на виконання наказу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради від 22 лютого 2021 року № 20-к/тр «Про пониження ступеня Яроцької гімназії - філії «Великолазівського ліцею» Баранинської сільської ради та рішення № 23 ІІ сесії VІІ скликання Баранинської сільської ради від 19 лютого 2021 року «Про пониження ступеня та зміну назви Яроцької гімназії - філії «Великолазівського ліцею» Баранинської сільської ради Закарпатської області вирішено:
понизити ступінь Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею до Яроцької початкової школи - філії Великолазівського ліцею до 01 вересня 2021 року;
звернутися за погодженням до профспілкового комітету щодо зміни істотних умов праці працівників Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею;
попередити працівників Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею про можливу зміну істотних умов праці, переведення, звільнення, у зв`язку з пониженням ступеня закладу з дотриманням вимог чинного законодавства 22 березня 2021 року;
здійснити зміни в Єдиному державному реєстрі щодо внесення змін до відомостей про назву з «Яроцька гімназія - філія «Великолазівського ліцею» Баранинської сільської ради на «Яроцька початкова школа - філія «Великолазівського ліцею» Баранинської сільської ради» з 22 червня 2021 року;
зареєструвати статут Великолазівського ліцею в новій редакції до 01 вересня 2021 року;
затвердити штатний розпис Великолазівського ліцею до 31 травня 2021 року;
перевести педагогічних працівників Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею до опорного закладу на повне або неповне (за письмовою згодою) тижневе навантаження;
перевести інших працівників на наявні вакантні посади, а за їх відсутності - звільнити за статтею 36, статтею 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства;
перевести учнів 5-9 класів Яроцької гімназії - філії до Великолазівського ліцею, враховуючи бажання батьків або осіб, які їх заміняють;
забезпечити освітній процес для учнів 5-9 класів на базі Великолазівського ліцею з 01 вересня 2021 року;
організувати підвіз учнів 5-9 класів із села Ярок до опорного закладу Великолазівського ліцею з 01 вересня 2021 року (а. с. 28, 29, т. 1).
16 березня 2021 року відповідно до витягу із протоколу первинної профспілкової організації опорного закладу освіти Великолазівського ліцею № 3 постановлено надати дозвіл на попередження працівників Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею про зміну істотних умов праці відповідно до рішення від 19 лютого 2021 року № 23 «Про пониження ступеня гімназії - філії «Великолазівського ліцею» Баранинської сільської ради Закарпатської області» (а. с. 32, 33, т. 1).
Згідно із попередженням від 22 березня 2021 року № 01-19/71 Великолазівський ліцей попередив відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України заступника директора з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці; після двох місяців з моменту попередження ОСОБА_1 буде переведено в Підгорбську початкову школу - філію Великолазівського ліцею на посаду асистента вчителя. Згідно із статтею 32 КЗпП України ОСОБА_1 має право погодитися зі зміною істотних умов праці або відмовитися від продовження роботи в нових умовах. Для подальшої роботи слід надати заяву про згоду працювати у нових умовах праці. Ненадання заяви свідчитиме про відмову працювати у нових умовах праці (а. с. 6, т. 1).
Відповідно до акта від 22 березня 2021 року № 4 Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею «Про відмову ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з попередженням про зміну істотних умов праці від 22 березня 2021 року № 01-19/71» комісія у складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 склала акт про те, що 22 березня 2021 року о 11 год 00 хв директор Великолазівського ліцею ОСОБА_2 вручила ОСОБА_1 попередження про зміну істотних умов праці від 22 березня 2021 року № 01-19/71, однак ОСОБА_1 не погодилася підписувати попередження (а. с. 31, т. 1).
11 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до директора Великолазівського ліцею із заявою, в якій просила видати їй попередження про зміну істотних умов праці від 22 березня 2021 року та повідомити їй про права та обов`язки на запропонованій посаді та розмір посадового окладу, зокрема про наявність шкідливих умов праці на новій посаді (а. с. 5, т. 1).
Наказом директора Великолазівського ліцею ОСОБА_2 від 18 червня 2021 року № 114-к ОСОБА_1 , заступника завідувача філії Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею звільнено з 22 червня 2021 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи в істотних умовах праці, що змінилися на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України; бухгалтерії наказано здійснити повний розрахунок із працівником, нарахувати грошову компенсацію за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період з 01 жовтня 2020 року до 22 червня 2021 року та виплатити вихідну допомогу (а. с. 4, т. 1).
Згідно із актом управління Держпраці у Закарпатській області від 16 липня 2021 року № ЗК 298/283/АВ за заявою працівників Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було проведено інспекційне відвідування, відповідно до якого порушень законодавства про працю не виявлено (а. с. 34-46, т. 1).
Межі та підстави касаційного перегляду
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/9448/21 (провадження № 61-8893св23).
Необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові Верховного Суду, викликана таким.
Положеннями КЗпП України передбачено засоби правового захисту працівників, звільнення яких визнане незаконним. Так, за змістом частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.
Отже, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади відповідно до вимог частини першої статті 235 КЗпП України є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, зокрема суд, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений у частині першій статті 235 КЗпП України.
За таких обставин, оскільки законодавством не передбачено можливості поновлення на посаді, відмінній від тієї, з якої працівника було незаконно звільнено, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі, а не на іншій рівнозначній посаді, як того бажає позивач.
Повноваження суду під час вирішення трудового спору про поновлення працівника на попередній роботі не можна ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.
Так, повноваження щодо призначення працівника на відповідну посаду згідно із затвердженим штатним розписом є винятковою компетенцією роботодавця і суд як орган, що розглядає трудовий спір, не повинен і не може втручатися у здійснення таких дискреційних повноважень роботодавця.
Обов`язок із працевлаштування незаконно звільненого працівника покладений саме на роботодавця, яким у випадку реорганізації є його правонаступник.
Водночас питання внесення будь-якої посади до штатного розпису належить до внутрішньогосподарської діяльності установи (організації, підприємства) та їх компетенції, оскільки саме власник або уповноважений ним орган самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, вносить до нього зміни, а тому згідно з чинним законодавством суд не може вирішувати таке питання.
Разом із тим Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 15 листопада 2023 року під час розгляду справи № 308/9448/21 (провадження № 61-8893св23) у подібних правовідносинах (за позовом фізичної особи до Великолазівського ліцею про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) погодився із висновками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, викладеними у рішенні від 08 квітня 2022 року, про те, що оскільки посаду педагога-організатора Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею скорочено, то найбільш ефективним способом захисту у таких правовідносинах буде зобов`язання відповідача поновити позивача на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду. Крім того, суд першої інстанції у рішенні зобов`язав Великолазівський ліцей поновити позивача на посаді, рівнозначній посаді педагога-організатора Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею, або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши посаду педагога - організатора.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 15 листопада 2023 року залишив вказане рішення місцевого суду в силі.
Ураховуючи наведене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з мотивів, зазначених вище, вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування частини першої статті 235 КЗпП України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/9448/21 (провадження № 61-8893св23).
Позиція Верховного Суду
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).
Державазабезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20).
Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Винятком із цього правила є норма статті 240-1 КЗпП України, яка передбачає, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, то орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та одночасно визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».
Поновлення на роботі - це повернення працівника у попередній стан, який існував до його незаконного звільнення (постанова Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 297/377/18). 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже вказувала, що законодавством не передбачена можливість поновлення на посаді, відмінній від тієї, з якої працівника було незаконно звільнено (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 638/14165/21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 302/207/20 зазначено таке:
«відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
69. Тобто у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.».
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 302/181/20.
Аналогічний підхід застосовується і касаційними судами адміністративної юрисдикції.
Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі № 420/27192/21 зазначено таке:
«Суд не може погодитися із визначеним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача шляхом поновлення позивача в органах Державної податкової служби України на посаді, рівнозначній посаді начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області.
Верховний Суд зазначає, що норми КЗпП України передбачають засоби правового захисту працівників, звільнення яких визнане незаконним. Так, за змістом частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Отже, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.
При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору про поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.
Так, повноваження щодо призначення працівника в порядку переведення на відповідну посаду згідно із затвердженим штатним розписом в новоствореній юридичній особі, яка є правонаступником роботодавця, є винятковою компетенцією роботодавця і суд як орган, що розглядає трудовий спір, не повинен і не може втручатися у здійснення дискреційних повноважень державного органу».
Касаційний суд зауважує, що: 
прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є компетенцією відповідача та є складовою права на управління юридичної особи. Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва, оскільки це належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу);
поновлення позивача на посаді, яку він не обіймав до звільнення, суперечить способу захисту його порушеного права, який закріплений у частині першій статті 235 КЗпП України та спрямований на повернення сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення. Крім того, такий спосіб захисту порушеного права позивача може викликати новий спір щодо визначення «рівнозначної» посади та відповідного структурного підрозділу, де така посада передбачена;
внесення змін до штатного розпису щодо створення роботодавцем аналогічної посади, з якої було незаконно звільнено працівника, або рівнозначної за своїми трудовими функціями посади, стосується порядку виконання судового рішення про поновлення працівника на посаді, з якої його було незаконно звільнено, а не способу захисту прав працівника (повернення у попередній стан), і належить до повноважень роботодавця відповідно до його внутрішніх документів.
Тому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що наявні підстави для відступлення від висновків у подібних правовідносинах у частині зобов`язання роботодавця поновити звільненого працівника саме на рівнозначній посаді або шляхом внесення відповідних змін до штатного розпису, ввівши скорочену посаду, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/9448/21 (провадження № 61-8893св23).
Щодо розгляду спору по суті
У справі, що переглядається:
позивачка у позовній заяві просила суд поновити її на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;
суди встановили незаконність звільнення позивачки за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи з істотно зміненими умовами праці, оскільки: відбулася зміна в організації виробництва і праці та скорочення посади позивачки (заступник директора з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею); у такому випадку звільнення позивачки мало відбуватися за правилами пункту 1 статті 40 КЗпП України; роботодавець не забезпечив позивачці реалізацію гарантій, передбачених статтями 42, 44, 49-2 КЗпП України.
Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до незгоди відповідача з висновками судів про реорганізацію Яроцької гімназії - філії Великолазівського ліцею, та посилання на те, що змінилися лише істотні умови праці, за якими позивачка відмовилася працювати, що є підставою для припинення трудового договору, передбаченою пунктом 6 частини першої статті 26 КЗпП України.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зазначає, що питання про пониження ступеня навчального закладу, яке було вирішено наказами Великолазівського ліцею і Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради та рішенням ІІ сесії VІІ скликання Баранинської сільської ради, регулюється Законом України від 16 січня 2020 року № 463-IX «Про повну загальну середню освіту» (далі - Закон № 463-IX).
Рішення про утворення, реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання (зміну типу) закладу загальної середньої освіти приймає засновник (засновники). Мережа закладів загальної середньої освіти формується відповідно до законодавства з урахуванням соціально-економічної та демографічної ситуації, а також відповідно до культурно-освітніх та інших потреб територіальної громади та/або суспільства. Рішення про утворення комунальних початкових шкіл, гімназій як окремих юридичних осіб, їх реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання (зміну типу) приймають міські, сільські, селищні ради (абзаци 1-3 частини першої статті 32 Закону № 463-IX).
У статті 35 Закону № 463-IXвизначено типи закладів освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, серед яких:
початкова школа, що забезпечує здобуття початкової освіти;
гімназія, що забезпечує здобуття базової середньої освіти;
ліцей, що забезпечує здобуття профільної середньої освіти.
Суди встановили, що наказом директора Великолазівського ліцею ОСОБА_2 від 26 лютого 2021 року № 37-к «Про пониження ступеня гімназії - філії «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради» було змінено тип та назву закладу, а саме Яроцьку гімназію - філію Великолазівського ліцею змінено на Яроцьку початкову школу - філію Великолазівського ліцею.
Внаслідок зміни типу навчального закладу (Яроцької філії Великолазівського ліцею) з гімназії на початкову школу відбулася зміна в організації виробництва і праці, що призвело до скороченняпосади позивачки.
Вказане підтверджується матеріалами справи, де у структурі Яроцької початкової школи відсутня посада заступника директора з навчально-виховної роботи, а посада асистента вчителя Підгорбської початкової школи - філії Великолазівського ліцею не є такою посадою (а. с. 186, т. 1). 
Зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Факт скорочення зі штатного розпису підприємства посади виключає можливість звільнення працівника, який обіймав таку посаду, за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини (постанова Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 521/1892/22).
Встановлені у цій справі обставини як підстава для припинення трудових відносин з працівником охоплюються пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, наслідком застосування якого є дотримання гарантій, передбачених статтями 42, 44, 49-2 КЗпП України.
Тому Об`єднана палата погоджується з висновком судів, що позивачка довела факт незаконності її звільнення з посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
Суди у справі, що переглядається, заначили, що зміна в організації виробництва і праці відповідача стала наслідком реорганізації шляхом перепрофілювання навчального закладу, тому доводи про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у справі № 308/9448/21, щодо можливості реорганізації гімназіїта про відсутність таких висновків (необхідність формування інших висновків), є необґрунтованими. 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду відхиляє доводи касаційної скарги заявника про те, що апеляційний суд безпідставно повернув відповідачу докази, зокрема накази від 31 грудня 2024 року (про поновлення позивачки на роботі), від 12 лютого 2025 року (про звільнення позивачки через прогул), що мали свідчити про небажання позивачки виконувати трудові функції та безпідставність позовної вимоги про поновлення на роботі, оскільки наслідки трудової діяльності позивачки після її поновлення на роботі на виконання рішення суду у цій справі, які призвели до її звільнення, не стосуються предмета доказування.
Отже, обґрунтованими є висновки судів у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити позивачку на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Водночас з урахуванням висновків, сформованих у цій справі, суди під час нового розгляду справи помилково вважали, що найбільш ефективним способом захисту її прав у цих правовідносинах буде зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду.
Крім того, позивачка просила поновити її саме на тій посаді, з якої її було звільнено. 
Обираючи такий спосіб захисту, місцевий суд керувався подібними висновками, що містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 308/9448/21 (провадження № 61-8893св23) з подібними обставинами щодо звільнення іншого працівника Великолазівського ліцею.
Оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від вказаного висновку, оскаржувані судові рішення належить змінити, виключивши з мотивувальних частин посилання на зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 саме на рівнозначній посаді або шляхом внесення відповідних змін до штатного розпису, ввівши скорочену посаду, та викласти абзац другий резолютивної частини оскаржуваного рішення місцевого суду у такій редакції: «Зобов`язати «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради Закарпатської області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради.». В іншій частині оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.
У частині задоволеної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заявник не погоджується з періодом вимушеного прогулу, обрахованого судом (913 робочих днів), оскільки вважає, що виплата середнього заробітку має відбутися не більше як за один рік, що передбачено частиною другою статті 235 КЗпП України.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Подібного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, від 09 липня 2026 року у справі № 990/156/23.
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 234/15372/17 зазначено, що оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії щодо зволікання розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.
У постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року у справі № 522/3702/22 вказано: «[…] суди не встановили, що позов ОСОБА_1 розглядався більше одного року з вини позивача, на існуванні якої також не наполягає й сам заявник у касаційній скарзі, а тому обґрунтовано не обмежили стягнення середнього заробітку строком в один рік».
Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин, зокрема у разі працевлаштування на іншу роботу після звільнення. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.
Висновки про правильне застосування норм права
У постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина друга статті 416 ЦПК України).
На підставі викладеного відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду робить такі висновки.
Прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є компетенцією відповідача та є складовою права на управління юридичної особи. Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва, оскільки це належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).
Поновлення позивача на посаді, яку він не обіймав до звільнення, суперечить способу захисту його порушеного права, який закріплений у частині першій статті 235 КЗпП України та спрямований на повернення сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення. Крім того, такий спосіб захисту порушеного права позивача може викликати новий спір щодо визначення «рівнозначної» посади та відповідного структурного підрозділу, де така посада передбачена.
Внесення змін до штатного розпису щодо створення роботодавцем аналогічної посади, з якої було незаконно звільнено працівника, або рівнозначної за своїми трудовими функціями посади, стосується порядку виконання судового рішення про поновлення працівника на посаді, з якої його було незаконно звільнено, а не способу захисту прав працівника (повернення у попередній стан), і належить до повноважень роботодавця відповідно до його внутрішніх документів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У зв`язку з наведеним Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, судові рішення - змінити, виключивши з мотивувальних частин посилання на зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 саме на рівнозначній посаді або шляхом внесення відповідних змін до штатного розпису, ввівши скорочену посаду, та викласти абзац другий резолютивної частини оскаржуваного рішення місцевого суду у такій редакції: «Зобов`язати «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради Закарпатської області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради.». В іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Оскільки касаційний суд тільки частково змінив судові рішення, то судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Великолазівського ліцею Баранинської сільської ради Закарпатської області задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року змінити:
виключивши з їх мотивувальних частин посилання на зобов`язання Великолазівського ліцею Баранинської сільської ради Закарпатської області поновити ОСОБА_1 саме на рівнозначній посаді або шляхом внесення відповідних змін до штатного розпису, ввівши скорочену посаду, та
викласти абзац другий резолютивної частини рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2024 року у такій редакції: «Зобов`язати «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради Закарпатської області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Яроцької гімназії - філії «Великолазівський ліцей» Баранинської сільської ради.».
В іншій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. М. Фаловська
СуддіА. І. Грушицький
А. Ю. Зайцев 
В. І. Крат
Д. Д. Луспеник
М. Є. Червинська