Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3600/24 
номер провадження 2/695/171/26

21 квітня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Степченка М.Ю.
за участю секретаря с/з Землянухіної Є.М.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , треті особи – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном.
Свою позовну заяву позивачка обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування частки в праві власності на житловий будинок та земельної ділянки від 05.09.2024 належить частка у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0104 га, кадастровий номер 7110400000:08:002:0078, розташовану за тією ж адресою, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Після набуття права власності на зазначене житло, позивачу стало відомо, що ще за згоди попереднього власника в належному йому будинковолодінні було зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 . 
Факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною вище адресою суперечить правам та інтересам позивача, так як спричиняє значні незручності, в зв`язку з чим позивач не має можливості нормально користуватися своїм житлом (оскільки відповідач, з яким вони є сторонніми людьми, не є членом сім`ї позивача, в будь-який час може вселитися в житлове приміщення), зібрати всі необхідні документи для оформлення субсидії на вказане житло, та за необхідності продати його. 
Враховуючи вище викладене позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона в 2024 році придбала будинок. У даному будинку залишився зареєстрований відповідач, який не являється родичем позивачці та не проживає в даному будинку. 
Представник позивачки – адвокат Сизько Д.Б. у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Вказав, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не був членом сім`ї позивачки, а був зареєстрований ще попередніми власниками. 
Проти заочного розгляду справи позивачка та її представник не заперечували.
Треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову також не надали.
Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Заслухавши позивачку, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
За змістом ч.4 ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно договору дарування частки у праві власності на житловий будинок та земельної ділянки від 05.09.2024 ОСОБА_1 являється власником частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,0104 га, кадастровий номер 7110400000:08:002:0078, розташованої за тією ж адресою, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №419346819 житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/4), ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_4 (1/10), ОСОБА_5 (1/10), ОСОБА_6 (1/10), ОСОБА_7 (1/10), ОСОБА_8 (1/10). 
З копій паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 12.09.2000 та будинкової книги від 04.07.2005 вбачається, що відповідач – ОСОБА_2 зареєстрований з 06.01.2010 в будинку АДРЕСА_1 .
Суду не було надано доказів того, що відповідач проживає за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 .
У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16) та в постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином судом установлено, що позивачка являється власником частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований за даною адресою. Наявність факту реєстрації відповідача за вищевказаною адресою, за відсутності юридичного права та підстав продовжувати користуватися таким приміщенням, фактично перешкоджає позивачці реалізації своїх правомочностей власника. 
Вирішення питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом не порушуватиме права інших співвласників, оскільки, як убачається з копії будинкової книги, він був зареєстрований саме в частині будинку, що належить позивачці. 
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жиловим приміщенням, а саме частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 27 квітня 2026 року.