Дата документу 15.09.2026 Справа № 334/37/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/37/22 Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/1196/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою Комунального підприємства «Водоканал» на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2026 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року представник Комунального підприємства «Водоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що Єфіменко А.В., яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується послугами з водопостачання та водовідведення, за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року вносить оплату за спожиті послуги не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 15293,76 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» суму заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення у розмірі 15293,76 грн та судові витрати в сумі 2270,00 грн.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2022 року позовну заяву Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року у розмірі 15 293 грн 76 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судові витрати в розмірі 2270 гривні 00 коп.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішеннязадоволено.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2022 по справі № 334/312/25 (номер провадження 2/334/1482/25) за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення скасовано і призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2026 року у задоволенні позову Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2026 року, представник КП «Водоканал» Барчишена Г.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги представник КП «Водоканал» зазначає, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.12.2006 року, а тому відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Відповідач в установленому порядку не повідомляла позивача про факт свого не проживання та не користування послугами за вказаною адресою, а тому нарахування здійснені правильно.
Крім того, представник позивача вказує на солідарний обов`язок усіх мешканців зі сплати заборгованості за користування послугами та можливість пред`являти позов до будь-кого з числа споживачів.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
За нормами ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За нормами частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступнихпідстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а лише зареєстрована за вказаною адресою. Сам по собі факт реєстрації відповідача у квартирі не підтверджує факту проживання в ній та користування послугами відповідача.
Проте, з такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15). 
На ім`я ОСОБА_2 у КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , як на квартиронаймача та особу, яка є споживачем послуг, яке надає підприємство за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою КП «Водоканал» по відповідному особовому рахунку (а.с. 5).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2025 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі – продажу від 31.10.2006 року (а.с. 35).
Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ; Квартиронаймач ОСОБА_2 ; Кількість зареєстрованих осіб – 2 особи. Зареєстрована ОСОБА_3 ; нараховано за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року 15293,76 грн, зараховано в оплату поточного періоду з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року – 0 грн., субсидія за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року – 0 грн., заборгованість до стягнення за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року - 15293,76 грн (а.с. 4).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 69 зв.).
Відповідно до копії спадкової справи №1044 (2007), заведеної після смерті ОСОБА_2 . Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.12.2007 року, з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4 , який є онуком ОСОБА_2 , та прийняв спадкове майно згідно із заповітом від 03.06.2006 року. До складу спадкового майна входить: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; акції; внески. Інших спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, немає, свідоцтво про право власності на спадкове майно не видавалося (а.с. 68-79).
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство «Водоканал» ЗМР, ЄДРПОУ 03327121, місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая буд. 61, здійснює такі види діяльності, зокрема: 36.00 Забір, очищення та постачання води (основний); 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод.
Згідно зі статутними документами, основним видом діяльності КП «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя та області питної води та водовідведення, тому позивач в силу закону є виконавцем комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення.
Рішенням Запорізької міської ради №546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення», яке є обов`язковим для виконання на всій території м. Запоріжжя, визначено, що збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано Комунальному підприємству «Водоканал» (а.с. 6).
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» N 2189-VIII від 09.11.2017 року комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019 року, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За приписами ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09 листопада 2017 року.
Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.
Споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (втратила чинність 01.05.2022), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. 
КП «Водоканал» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території м. Запоріжжя, яким фактично надані вказані послуги до помешкання, де зареєстрована відповідачка, а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ч. 1 ЦК України).
Порядок проведення перерахунку за надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам - фізичним особам регулюється Законом України «Про питну воду і питне водопостачання» № 2918-ІІІ від 10.01.2002р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», введеними в дію Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005р. № 630, «Порядком зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї за місцем реєстрації», затвердженим Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №142 від 24.03.2017р.
Зокрема, пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Пунктом 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що за умови документального підтвердження, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) на період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Порядком від 24.03.2017р. встановлено, що при несвоєчасному зверненні споживача до виконавця послуг з питання оформлення перерахунку за спожиті послуги останній уточнює та вносить зміни до особових рахунків з початку поточного кварталу. За попередній період перерахунки не проводяться.
Відповідно до п.п. 11 п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона не користувалася послугами з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за спірний період з дозволу відповідних органів виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства у відповідності з Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, про що обґрунтовано зазначає представник КП "Водоканал" в апеляційній скарзі.
Як зазначалося вище, на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року "Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення КП "Водоканал" визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території м. Запоріжжя, яким фактично надані вказані послуги до помешкання, де зареєстрована відповідач, а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем.
Оскільки відповідач відповідно до наведених вище норм матеріального права є споживачем послуг КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства не вносила, за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року утворилась заборгованість по оплаті за водопостачання і водовідведення, отже, наявні підстави для стягнення такої заборгованості.
Однак, колегія суддів не погоджується із визначеним до стягнення розміром такої заборгованості.
Як зазначалося вище, відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ; Квартиронаймач ОСОБА_2 ; Кількість зареєстрованих осіб – 2 особи. Зареєстрована ОСОБА_3 ; заборгованість до стягнення за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року становить 15293,76 грн.
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування здійснювалося на 2 особи, проте, у спірний період за вищевказаною адресою була зареєстрована 1 особа – ОСОБА_3 , таким чином, з відповідача на користь КП «Водоканал» підлягає стягненню 7646,88 грн (15293,76 грн : 2).
За встановлених вище обставин, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, у зв`язку з чим, не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року у розмірі 7646,88 грн.
Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Щодо судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
КП «Водоканал» у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 270,00 грн (а.с. 1, 2), при поданні апеляційної скарги -судовий збір в розмірі 3 405,00 грн (а.с. 114).
При зверненні до суду з позовом КП «Водоканал» просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 15293,76 грн, за результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 7646,88 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 50 %.
Враховуючи, що позовні вимоги КП «Водоканал» задоволено на 50%, тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі ((2 270,00 +3 405,00)*50%) = 2837,50 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2026 року у цій справі скасувати та ухвалити постанову наступного змісту. 
Позов Комунального підприємства «Водоканал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Водоканал» (ЄДРПОУ 03327121, адреса: м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61) заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення у сумі 7646 (сім тисяч шістсот сорок шість) грн 88 коп.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Водоканал» (ЄДРПОУ 03327121, адреса: м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61) судовий збір в розмірі 2837 (дві тисячі вісімсот тридцять сім) грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 15 вересня 2026 року.

Головуючий: Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко