ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2026 Справа № 914/1134/26 
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “АгроТерра Україна”, селище Чабани Фастівського району Київської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОСФЕРА-ЗАХІД ТРЕЙД”, селище Бориня Самбірського району Львівської області
про: стягнення 1445731,40 грн основної заборгованості, 253213,74 грн пені, 396427,35 грн 48% річних та 481719,42 грн штрафу за договором поставки №0506/1 від 05.06.2025

Суддя Ділай У.І. 
Секретар Ю.І.Кохановська
За участі представників:
Від позивача: Є.В.Василюк - представник
Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 справу №914/1134/26 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 20.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.05.2026.
Ухвалами від 05.05.2026 та від 19.05.2026 розгляд справи відкладено.
Ухвалою від 09.06.2026 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2026.
30.06.2026 від позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої долучено для огляду оригінали доказів, копії яких подані разом з позовом.
Ухвалою від 30.06.2026 розгляд справи відкладено на 14.07.2026.
Представник позивача в судовому засіданні від 14.07.2026 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи. 
У судове засідання від 14.07.2026 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, проте направив клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи для надання можливості підготувати відзив, продовживши строк для подання відзиву на 10 днів до 25.07.2026. В обґрунтуванні вказаного клопотання зазначено, що після ознайомленням з матеріалами справи представника відповідача 30.06.2026 товариство повідомляє про свою незгоду з позовними вимогами. Однак, через перебування представника відповідача у відпустці у період з 01.07.2026 по 10.07.2026 та неможливості опрацювання належним чином відзиву по справі з наведенням обґрунтованих доводів та контр розрахунків до ціни позову, до дня судового засідання - тобто до 14.07.2026, відзив по справі ще не опрацьований у достатньому та належному для подачі до суду обсязі.
Розглянувши подане клопотання, суд зазначає таке.
Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений 23.04.2026. Конверт з ухвалою від 20.04.2026, надісланий відповідачу на адресу, яка зазначена в позові та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвалою про відкриття провадження від 20.04.2026 зобов`язано відповідача в 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати суду письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.
Наступні ухвали суду відповідач отримав в електронному кабінеті у підсистемі «Електронний суд». Однак, під час підготовчого провадження відповідач відзиву на позов не подав.
Слід зазначити, що після відкриття розгляду справи по суті заяви та клопотання сторони подають в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України). 
Отже, вказане клопотання подано з порушенням вимог процесуального законодавства.
Разом з тим, суд відзначає, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхиляється, оскільки неможливість прибуття у судове засідання одного певного представника жодним чином не впливає на необхідність виконання вимог суду в частині забезпечення участі в судовому засіданні представника, зокрема шляхом уповноваження будь-якої іншої особи, в тому числі керівника товариства.
За вказаних обставин, господарський суд доходить висновку відмовити в задоволенні поданого клопотання відповідача від 14.07.2026.
У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України – за наявними у ній матеріалами.
В процесі розгляду матеріалів справи суд
встановив:
Згідно з позовом, 05.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АгроТерра Україна» (надалі – позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСФЕРА-ЗАХІД ТРЕЙД» (надалі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №0506/1, відповідно до п.1.1. якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
За змістом п.2.2. договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива).
Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до договору (п.3.1 договору).
Пунктом 6.1. договору передбачено, що поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору.
05.06.2025 між позивачем та відповідачем було укладено Рахунок-Специфікацію №14, згідно з яким позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 1 605 731,40 грн, в т.ч. ПДВ. Водночас, відповідач зобов`язався здійснити оплату товару на наступних умовах:
- передоплата 20% в розмірі 321 146,28 грн до 05.06.2025;
- товарний кредит 80% в розмірі 1 284 585,12 грн до 01.10.2025.
На виконання взятих зобов`язань позивач поставив відповідачу товарів на загальну суму 1 605 731,40 грн, в т.ч. ПДВ. На підтвердження подано копію видаткової накладної №32 від 20.06.2025 (оригінал судом оглянуто).
Відповідач частково оплатив вартість отриманого товару, залишок заборгованості становить 1 445 731,40 грн.
Спір виник внаслідок того, що відповідач повністю не оплатив позивачу вартості поставленого товару. Відтак, ТОВ «АгроТерра Україна» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 1445731,40 грн основного боргу.
Крім того, в порядку п.7.1.1. договору за період з 06.06.2025 по 10.04.2026 позивач нарахував 253213,74грн пені та відповідно до п.7.7 договору 396427,35 грн 48% річних, а також, керуючись п. 7.8 договору, позивач нарахував 481719,42грн 30% штрафу.
Відповідач відзиву на позов не подав.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).
Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки №0506/1від 05.06.2025, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. 
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.
За договором поставки, відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).
Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 605 731,40 грн за видатковою накладною №32 від 20.06.2025 (оригінал судом оглянуто).
Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача у накладних не зазначено.
Підписання відповідачем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. 
Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до договору (п.3.1 договору).
05.06.2025 між позивачем та відповідачем укладено Рахунок-Специфікацію №14, згідно з яким відповідач зобов`язався здійснити оплату товару на наступних умовах:
- передоплата 20% в розмірі 321 146,28 грн до 05.06.2025;
- товарний кредит 80% в розмірі 1 284 585,12 грн до 01.10.2025.
Відповідач частково оплатив вартість отриманого товару. Згідно з позовними вимогами заборгованість відповідача становить 1445731,40грн основного боргу. 
За обставинами цієї справи відповідач про дійсність отриманого товару не заперечив, доказів повної оплати за товар не надав, доводів позовної заяви не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. 
Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.
Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Підсумовуючи викладене, Господарський суд Львівської області дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставин, які звільняють його від відповідальності.
Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за поставлений товар є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 1 445 731,40грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача 396427,35 грн 48% річних за період з 06.06.2025 по 10.04.2026 суд зазначає таке.
Пунктом 7.7. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 договору покупець, відповідно до ст.625 ЦК України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої заборгованості. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Виходячи із положень вказаної статті, сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.
Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.
Відтак, перевіривши поданий позивачем розрахунок 48% річних за прострочення виконання зобов`язання, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 396427,35 грн 48% річних за період з 06.06.2025 по 10.04.2026 слід задоволити.
Щодо вимоги про стягнення 253213,74грн пені за період з 06.06.2025 по 10.04.2026 суд зазначає таке.
Відповідно до положень п.7.1.1. договору, за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.
У пункті 7.9 договору сторони погодили, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо їх стягнення, у відповідності до ст.259 ЦК України, продовжується до 3-х років.
Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Перевіривши поданий розрахунок, відповідно до положень договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні заявлених вимог, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 253213,74грн пені за період з 06.06.2025 по 10.04.2026 слід задоволити.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 481 719,42грн 30% штрафу суд зазначає наступне.
Одним із видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.
У п. 7.8. договору сторони погодили, що у разі прострочення покупцем платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, покупець сплачує додаткового штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару.
У випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, штраф є формою неустойки.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам статтею 549 ЦК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верхового Суду від 01.06.2021 у справі N 910/12876/19.
Оскільки, п. 7.8 договору сторонами узгоджено умову про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу), суд прийшов до висновку задоволити вимогу позивача про стягнення з відповідача 481 719,42грн 30% штрафу.
Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.
Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 231, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОСФЕРА-ЗАХІД ТРЕЙД” (82547, Львівська область, Самбірський район, селище міського типу Бориня, вулиця Сонячна, 34, ідентифікаційний код 45287200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АгроТерра Україна” (08162, Київська область, Фастівський район, селище Чабани, вулиця Юності, 3, ідентифікаційний код 45119432) 1445731,40грн основного боргу, 396427,35 грн 48% річних, 253213,74грн пені, 481719,42грн 30% штрафу та 30925,10грн судового збору.
3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 23.07.2026. 

Суддя Уляна ДІЛАЙ