| Справа № 302/1022/26 Провадження № 3/302/327/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.08.2026 | селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі судді Пухальського С. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дистанційно працює викладачем дизайну одягу,
про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 21 липня 2026 року серії ЗхРУ № 341846, 21 липня 2026 року о 22 год 00 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» у межах контрольованого прикордонного району на околиці села Торунь (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області), у напрямку прикордонного знака № 207, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який, за даними протоколу, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України.
Зазначеними діями, відповідно до змісту протоколу, було порушено вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», у зв`язку з чим, на думку органу охорони державного кордону, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення на зазначений ним номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення.
За частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Пономарьов проти України», сторони у розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнаватися про стан відомого їм судового провадження.
З огляду на належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відомостей про поважність причин його неявки, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.
Оцінивши зібрані у справі матеріали, суд дійшов такого висновку.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, а також вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до статті 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Згідно зі статтею 9 Конституції України, статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частинами 1-3 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції та у точній відповідності із законом.
Адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або у пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, за документами, що містять недостовірні відомості про особу, або без дозволу відповідних органів влади.
Об`єктом цього адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або у пунктах пропуску без відповідних документів, за документами, що містять недостовірні відомості про особу, або без дозволу відповідних органів влади. Склад цього адміністративного правопорушення є формальним.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон із додержанням установленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється у пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства та міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів і вантажів через державний кордон України здійснюється відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів і вантажів через державний кордон України.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності у її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з указаних елементів виключає наявність складу адміністративного правопорушення та є підставою для закриття провадження у справі.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та іншими доказами.
При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачено частиною 2 статті 251 та статтею 255 КУпАП.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 341846 від 21 липня 2026 року вбачається, що цього ж дня о 22 год 00 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» у межах контрольованого прикордонного району на околиці села Торунь Хустського району Закарпатської області, у напрямку прикордонного знака № 207, було виявлено ОСОБА_1 , який, згідно зі змістом протоколу, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України.
Разом з тим суд вважає, що зазначений протокол сам по собі не є достатнім доказом на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалів не вбачається, якими саме конкретними діями ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України, а також які саме обставини об`єктивно свідчили б про наявність у нього наміру на незаконне перетинання державного кордону.
Суд звертає увагу, що протокол не містить належного опису способу вчинення інкримінованого правопорушення. Зокрема, у ньому не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_1 , за допомогою яких засобів та в який спосіб він нібито мав намір незаконно перетнути державний кордон України.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було виявлено на околиці села Торунь, а не безпосередньо біля лінії державного кордону України чи інженерних прикордонних споруд. Матеріали справи не містять схеми маршруту його пересування, відомостей про відстань від місця виявлення до державного кордону України або інших даних, які б свідчили про безпосередню спрямованість його дій на незаконне перетинання кордону.
На території Міжгірської селищної громади, до складу якої входить село Торунь, відсутні пункти пропуску через державний кордон та інші об`єкти прикордонної інфраструктури, безпосередньо пов`язані з перетинанням державного кордону України.
Будь-яких фото- чи відеоматеріалів, пояснень свідків, речових доказів або інших об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, безпосередньо спрямованих на незаконне перетинання державного кордону України, до матеріалів справи не долучено.
Суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення не має наперед установленої доказової сили та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. За відсутності інших належних і допустимих доказів сам по собі протокол не може бути достатньою підставою для висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Крім того, у письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що на території Закарпатської області перебував із туристичною метою, подорожував разом із сім`єю, а також супроводжував матір у зв`язку із запланованим виїздом останньої за кордон. При цьому заперечив наявність у нього наміру незаконно перетнути державний кордон України.
Оцінюючи рапорт посадової особи Державної прикордонної служби України, суд ураховує, що він містить службовий виклад обставин події, однак наведені в ньому відомості не підтверджені іншими об`єктивними доказами та не дають можливості встановити, які саме дії ОСОБА_1 були безпосередньо спрямовані на незаконне перетинання державного кордону України.
При цьому рапорт не містить відомостей про джерела отримання інформації, яка стала підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак спроби незаконного перетину державного кордону України.
Суд також враховує, що у довідці про виявлення громадянина України викладені обставини, які, як зазначено у її змісті, були встановлені під час опитування ОСОБА_1 . Однак зазначена довідка не містить особистого підпису останнього, а тому не підтверджує, що викладені в ній відомості дійсно є його поясненнями. За таких обставин ця довідка не може розглядатися як належне підтвердження змісту пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та підлягає оцінці судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.
Крім того, зі змісту письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що останній заперечував факт спроби незаконного перетину державного кордону України.
Наведена неузгодженість доказових матеріалів, а також відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження інкримінованого правопорушення свідчать про те, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, ґрунтуються переважно на припущеннях.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд доходить висновку, що наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшла належного підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до вимог законодавства про адміністративні правопорушення, зокрема статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, що має бути встановлено судом на підставі всебічної, повної та об`єктивної оцінки належних і допустимих доказів у справі.
Частиною 1 статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен дійти висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
У силу принципу презумпції невинуватості, який поширюється і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо винуватості особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при встановленні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву щодо цього. Натомість наявність такого сумніву виключає можливість висновку про доведеність вини особи.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у пунктах 46–48 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якої доведеність має випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або неспростованих презумпцій.
Наведені обставини свідчать про те, що викладені у протоколі відомості щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ґрунтуються переважно на припущеннях та не підтверджені належними, допустимими й достатніми доказами.
Відповідно до статті 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінивши наявні у матеріалах справи фактичні дані у їх сукупності, суд доходить висновку, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_1 конкретних дій, безпосередньо спрямованих на незаконне перетинання державного кордону України.
Сам по собі факт перебування особи в межах контрольованого прикордонного району, за відсутності належних доказів вчинення нею конкретних дій, безпосередньо спрямованих на незаконне перетинання державного кордону України, не утворює об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП.
За таких обставин наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі статті 62 Конституції України, керуючись статтями 7, 204-1, пунктом 1 частини першої статті 247, статтями 251, 252, 280, 283, пунктом 3 частини першої статті 284, статтею 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим чи його представником, а також прокурором у випадках, передбачених законом.
Апеляційна скарга на постанову судді подається до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, повертається особі, яка її подала, якщо вона не порушує питання про поновлення цього строку або якщо в поновленні такого строку буде відмовлено.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання апеляційної скарги – після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя Пухальський С. В.