Справа № 946/3262/26 
Провадження № 2/946/3487/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила визначити, що частки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та частка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/2 частині кожному. А також, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, просила визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване за спадкодавцем у встановленому законом порядку. 
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повтомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Так, судом встановлено, згідно договору забудови від 17.01.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Єфимовою Т.І. за № 137, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному належав житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджено довідкою наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25.06.2026 року за № 272. 
Відповідно до листа Державної архітектурно – будівельної інспекції України від 01.09.2011 року за № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року» житлові будинки збудовані до 05.08.1992 року не підлягають до здачі в експлуатацію. Враховуючи викладене, а також теж, що зазначений спадковий житловий будинок був побудований до 05.08.1992 року, тому об`єкт нерухомості, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 є житловим будинком з надвірними спорудами завершеного будівництвом та не підлягає до здачі в експлуатацію. 
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Таким чином, встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності нажитловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному. 
Враховуючи вказане, судом встановлено, що частки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та частка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/2 частині кожному.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.03.2025 року, виданого Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідковою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 83886469 від 16.01.2026 року згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_3 відсутня.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 є:
- дружина ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.11.1985 року, виданого виконавчим комітетом Новоівнівської сільської ради Арцизького району Одеської області; 
- син ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16.04.1986 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України – спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України – спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Так, позивач ОСОБА_1 будучи спадкоємицею за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 16.07.2025 року, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
Так, ОСОБА_2 будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 у передбачений ст. 1273 ЦК України строк звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. із заявою про відмову від прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 16.07.2025 року. 
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,- 
ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 25.10.2001 року, РНОКПП – НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 20.08.2002 року, РНОКПП – НОМЕР_7 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визначити, що частки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та частка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/2 частині кожному. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 07 липня 2026 року.

Суддя: 	О.О.Бурнусус