РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачки Войтовича М.С.
(Справа № 285/2534/26, провадження у справі № 2/0285/1940/26)
розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Звягелської міської ради Житомирської області про визначення способу участі у вихованні дитини, - 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2026 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідачки ОСОБА_2 в якому просить зобов`язати останню не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити способи його участі у вихованні дитини, а саме: онлайн спілкування щодня з 18:00 год до 19:00 год засобами зв`язку (відеозв`язку); фізичні зустрічі два рази на рік по два тижні під час канікул на території України; спільний відпочинок влітку один місяць: перевірити використання відповідачкою аліментів та зобов`язати надати звіт щодо їх використання. 
В обґрунтування позову зазначив, що він являється батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Наданий час шлюб між ним та відповідачкою, яка являється матір`ю дитини, розірвано і вони проживають окремо. Відповідачка разом донькою знаходяться за межами України. 
Позивач посилаючись на те, що оскільки він являється батьком дитини, а відповідачка своїми діями порушує його права на належне спілкування та виховання доньки, просить суд позов задовольнити.
Представник відповідачки у поданому відзиві позовні вимоги не визнала. Представник відповідачки посилаючись на те, що оскільки позивачем не надано доказів, що з боку відповідачки чиняться йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідачки в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. 
Представники третьої особи в судовому засіданні пояснила, що орган опіки і піклування не має можливості надати висновок, оскільки не представляється можливим провести обстеження місця проживання відповідачка, внаслідок перебування її з дитиною за межами України, а також провести обстеження місяця проживання позивача, оскільки останній не знаходився за зареєстрованим місцем проживання. 
Заслухавши пояснення сторін, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Встановлено, що з 14 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, якій рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 серпня 2023 року було розірвано.
Від шлюбу мають дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір`ю.
Також встановлено, що дитина разом з матір`ю наданий час перебувають в Італії де дитина навчається у школі (а.с.54-63).
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду повинен був надати суду докази з яких можливо було б встановити, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкування з дитиною.
Встановлено, що у добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо питань спілкування позивача з сином. З наданих сторонами в судовому засіданні пояснень вбачається, що між ними виникають взаємні непорозуміння щодо виховання малолітньої дитини. 
При розгляді справи зазначеної категорії слід приймати до уваги, що конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права батька й матері на спілкування з дитиною.
В порушення вимог ст.12 ЦПК України позивачем суду не надано доказів, які б давали підстави вважати, що з боку відповідачки чиняться перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_4 , а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Як вбачається з пояснень представника відповідачки, відповідачка не заперечує щодо спілкування позивача з донькою на території України, але разом з тим вона наданий час не має фінансової можливості привозити дитину до України. Крім того, наданий час це є небезпечним внаслідок збройної агресії рф проти України.
Відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159 СК України. 
Таким чином, виходячи з інтересів дитини, враховуючи обставини справи, зокрема, що дитина разом з позивачкою змушена перебувати за кордоном внаслідок збройної агресії рф проти України, відповідачка не має фінансової можливості забезпечити перебування дитини на території України, суд вважає необхідним визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні дитини: необмежене спілкування з дитиною ОСОБА_4 засобами телефонного, електронного зв`язку, з урахуванням зайнятості дитини; за згодою дитини Руслани спільний відпочинок позивача та Руслани під час літніх канікул, загальною тривалістю не більше 30 (тридцяти) календарних днів за умови покриття позивачем всіх транспортних витрат та витрат на відпочинок.
Визначення такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання дитини.
Щодо вимог про здійснення перевірки використання відповідачкою аліментів та зобов`язати надати звіт щодо їх використання, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки контроль за використанням аліментів здійснюється органом опіки і піклування відповідно до Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України  від 15.11.2018 за № 1713.
Згідно п.17 цього Порядку у разі виявлення за результатами проведеного інспекційного відвідування ознак, що можуть свідчити про нецільове витрачання аліментів, платник аліментів відповідно до статті 186 Сімейного кодексу України має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. 
Таким чином, позивач звертаючись до суду з позовом щодо здійснення контролю за використанням аліментів обрав не ефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В: 
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Звягелської міської ради Житомирської області про визначення способу участі у вихованні дитини— задовольнити частково.
Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у наступній формі: 
необмежене спілкування з дитиною ОСОБА_4 засобами телефонного, електронного зв`язку, з урахуванням зайнятості дитини; 
за згодою дитини ОСОБА_4 спільний відпочинок з батьком ОСОБА_1 під час літніх канікул, загальною тривалістю не більше 30 (тридцяти) календарних днів за умови покриття ОСОБА_1 всіх транспортних витрат та витрат на відпочинок.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлено 16 вересня 2026 року.

Головуючий