П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1540/26	

Перша інстанція суддя Бульба Н.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Дегтярьової С.В. Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради, про визнання протиправними та скасування рішень, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», а саме:
- визнання протиправним та скасування рішення Центру оцінювання функціонального стану особи від 28 листопада 2025 року № ЦО-13177;
- визнання протиправними дії Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» щодо прийняття рішення № ЦО-13177 без належного визначення виду процедури (перевірка обґрунтованості / розгляд скарги), без належного документування підстав та без належного повідомлення позивача;
- визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо визначення та утримання з пенсії «надміру виплачених сум» (утримання 20 %), як такі, що здійснені без наявності умов, передбачених ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та ґрунтуються на протиправному рішенні Центру № ЦО-13177;
- визнання протиправним та скасування в частині розпорядження ГУ ПФУ в Миколаївській області від 29 грудня 2025 року (вих. № 1400-0503-8/106436) щодо утримання 20 % та застосування наслідків «переплати»;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області: - припинити утримання 20 % та відновити виплату пенсії по інвалідності в порядку та розмірі, що підлягали виплаті позивачу до застосування наслідків рішення Центру № ЦО-13177, виходячи з чинних документів про встановлення інвалідності та без застосування наслідків рішення Центру №ЦО-13177; - здійснити перерахунок та доплату недоотриманих сум пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з дати фактичного зменшення/утримання, підтвердженої доказами, до моменту реального відновлення виплат у повному обсязі.
При цьому, позивачем подано заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом: 
- зупинення дії рішення Центру оцінювання функціонального стану особи від 28 листопада 2025 року № ЦО-13177 до набрання законної сили судовим рішенням; 
- зупинення дії розпорядження Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 29 грудня 2025 року, в частині утримання переплати пенсії у розмірі 20 %. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року повернуто позовну заяву позивачу на підставі положень п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, а саме внаслідок порушення правил об`єднання позовних вимог.
Не погоджуючись з ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.
З доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі, так як у межах спірних правовідносин застосування заходів забезпечення позову сприятиме належному захисту прав позивача.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем подано до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом: 
- зупинення дії рішення Центру оцінювання функціонального стану особи від 28 листопада 2025 року № ЦО-13177 до набрання законної сили судовим рішенням; 
- зупинення дії розпорядження Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 29 грудня 2025 року, в частині утримання переплати пенсії у розмірі 20 %. 
В свою чергу, за наслідком з`ясування обставин справи та розгляду заяви позивача, судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність підстав для забезпечення позову у даній справі, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Згідно ч. 8 ст. 157 КАС України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позову, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини другої статті 153 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року, яка набрала законної сили, повернуто позовну заяву позивачу на підставі положень п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Вказана обставина наразі унеможливлює застосування заходів забезпечення позову на стадії апеляційного розгляду справи.
З іншого боку, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу вищезазначених норм процесуального права вбачається, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Між тим, повертаючись до обставин даної справи, колегія суддів наголошує, що дослідження наданих позивачем пояснень та доказів, якими він обґрунтовує протиправність рішення Центру оцінювання функціонального стану особи від 28 листопада 2025 року № ЦО-13177, може здійснюватися судом лише під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про забезпечення позову.
З іншого боку, зупинення дії зазначеного рішення лише за фактом подання позивачем адміністративного позову, без дослідження усіх обставин та доказів у справі, на переконання колегії суддів, матиме наслідком фактичне вирішення цього спору на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
З іншого боку, тимчасові фінансові втрати, пов`язані з існуванням розпорядження ГУ ПФУ в Миколаївській області від 29 грудня 2025 року № 1400-0503-8/106436, які можуть бути компенсовані за наслідком його скасування, не можуть бути підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки можливе визнання судом такого розпорядження протиправним виключає незворотність наслідків для позивача.
Тобто, майнові втрати, які потенційно можуть бути відшкодовані, не формують тієї шкоди, яка відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України є такою, що унеможливлює чи істотно ускладнює захист прав позивача.
Таким чином, враховуючи, що з наданих позивачем документів не вбачається підстав, за яких суд може, відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, вжити заходів забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, достатніх для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	С.В. Дегтярьова   А.В. Крусян