ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2026 м.Дніпро Справа № 912/3112/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Висоцького А.М.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.04.2026 (суддя Тимошевська В.В., повний текст складений 30.04.2026) у справі №912/3112/25,
за позовом Кропивницької міської ради,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ",
про стягнення 193 237,61 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Кропивницька міська рада звернулась до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" (далі - ТОВ "ПВІ "АГРОПРОЕКТ") про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 193 237,61 грн.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди землі №484 від 06.08.2012 в частині внесення орендної плати у встановленому розмірі.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 21.04.2026 у справі №912/3112/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" на користь Кропивницької міської ради 193 237,61 грн заборгованості з орендної плати, а також 2 422,40 грн судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.03.2026 у справі №912/3112/25 у повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволення позову.
Додатково скаржник просить стягнути з позивача 20 000,00 грн витрат на надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" зазначає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з пред`явленим позивачем розрахунком нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки станом на 01.01.2019, виконаним за принципом зворотного розрахунку шляхом ділення розміру НГО за 2025 рік на коефіцієнти індексації за 2019– 2025 роки. Відповідач зазначає, що застосування кумулятивного коефіцієнта інфляції відповідно до статті 289 Податкового кодексу України можливе виключно у прогресивному порядку (на майбутнє), а його використання у ретроспективу є некоректним і не дозволяє встановити достовірну величину оцінки. Крім того, визначення НГО за законодавством є виключною компетенцією органів Держгеокадастру, а не самого позивача.
Апелянт указує на недоведеність позивачем розміру НГО на початок спірного періоду через відсутність у матеріалах справи належних доказів, зокрема витягу з технічної документації про НГО станом на 01.01.2019 чи відповідних відомостей із Поземельної книги. Водночас відповідач посилається на отриману на адвокатський запит офіційну інформацію Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, згідно з якою станом на 27.02.2019 було сформовано витяг із НГО земельної ділянки в розмірі 3 639 187,76 грн. Вказана сума не збігається з розрахунками позивача та висновками суду (3 639 052,29 грн), що породжує обґрунтований сумнів у їхній правильності.
У скарзі звернуто увагу на те, що при проведенні оцінки у витязі від 27.02.2019 Держгеокадастром було помилково застосовано код КВЦПЗ 02.07 (землі для іншої житлової забудови), тоді як за умовами Договору оренди землі №484 від 06.08.2012 ділянка відноситься до категорії земель громадського призначення. Це призвело до використання неправильних коефіцієнтів, що взагалі не було перевірено та досліджено судом першої інстанції. Також скаржник зазначає про недотримання процедури оприлюднення нормативного акта, оскільки рішення міської ради №1750 від 12.07.2018 було опубліковано у пресі без самої технічної документації з НГО, яка відсутня у вільному доступі й не була належним чином доведена до відома населення.
Скаржник вважає безпідставними посилання суду на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справах №905/1680/20, №914/2848/22 та №925/457/23, оскільки правовідносини у них не є релевантними до цієї справи. Зазначена судова практика стосується випадків, коли НГО земельної ділянки була сталою та не зазнавала змін протягом спірного періоду. Натомість у справі №912/3112/25, як убачається з витягу з Державного земельного кадастру, нова нормативна грошова оцінка ділянки в розмірі 5 418 755,56 грн була проведена лише 23.05.2025, що повністю виключає її сталість у період з 2019 року.
Окремо відповідач наголошує, що оскільки договором оренди землі №484 від 06.08.2012 не визначено обов`язкової індексації НГО, то за правилами частини 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі" та висновками Верховного Суду у справі №925/457/23, обчислення орендної плати має відбуватися шляхом коригування на щомісячні індекси інфляції виключно самого розміру орендної плати за базовий місяць (серпень 2012 року), виходячи з первісної договору оцінки землі в сумі 1 142 045,86 грн. Будь-яких вимог про перегляд розміру орендної плати у письмовій формі (додаткової угоди) у зв`язку зі зміною НГО у 2019 році позивач відповідачу не направляв і свого договірного права на перегляд ціни не реалізував.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Кропивницька міська рада у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" у повному обсязі, а оскаржуване рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21 квітня 2026 року у справі №912/3112/25 залишити без змін. Позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з повним дослідженням обставин справи та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, оскільки факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди землі №484 від 06.08.2012 та наявність заборгованості в сумі 193 237,61 грн за період з 21.01.2021 по 31.12.2024 підтверджені матеріалами справи.
Позивач зазначає, що за загальним правилом статей 206 Земельного кодексу України та 21 Закону України "Про оренду землі" використання землі є платним, а орендна плата за земельні ділянки комунальної власності є регульованою ціною. Посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/22, міська рада вказує, що імперативне законодавче регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки (НГО) договором, а її зміна внаслідок затвердження нової технічної документації ради автоматично змінює права та обов`язки сторін щодо розміру орендної плати. При цьому укладення додаткової угоди не є обов`язковим, оскільки обов`язок сплачувати оновлену плату виникає у відповідача безпосередньо з моменту початку застосування такої оцінки.
У відзиві наголошено, що рішенням Міської ради міста Кропивницького №1750 від 12.07.2018 було затверджено технічну документацію з НГО земель міста, і вказане рішення було офіційно оприлюднено у "Вечірній газеті" 13.07.2018. З огляду на вимоги пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України дана нормативна грошова оцінка підлягала обов`язковому застосуванню з 01.01.2019, а твердження апелянта про іншу дату в Державному земельному кадастрі (23.05.2025) не спростовує встановленого законом порядку її введення в дію. Оскільки з 01.01.2019 міська рада нову технічну документацію з НГО не затверджувала, саме показники оцінки 2018 року є єдиною правомірною базою для розрахунку орендних платежів за спірний період.
Міська рада погоджується з висновком суду першої інстанції та практикою Верховного Суду у справі №925/457/23 про те, що за умовами Договору оренди землі №484 не визначено обов`язкової індексації НГО, через що обчислення плати здійснюється за правилами частини 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі" з урахуванням індексів інфляції у кожному місяці. Проте базовим місяцем для такої індексації є саме січень 2019 року, з якого почала діяти нова НГО спірної земельної ділянки. Для встановлення розміру орендної плати позивачем було надано витяг із технічної документації №НВ-3501026762025 від 11.12.2025, який за правовою позицією Верховного Суду є належним і допустимим доказом оцінки як на момент видачі, так і за попередній період, оскільки формування витягів у минулому часі програмним забезпеченням ДЗК не передбачено.
Позивач вважає цілком коректним і законним визначення розміру НГО станом на січень 2019 року за принципом зворотного розрахунку, виконаного шляхом ділення показника витягу за 2025 рік (5 418 755,56 грн) на офіційні кумулятивні коефіцієнти індексації Держгеокадастру за 2019– 2024 роки, що в числовому виразі склало 3 639 052,29 грн. Оскільки чинність щорічних коефіцієнтів індексації встановлюється на центральному рівні й не залежить від рішень місцевих рад, накопичувальне застосування цих індексів у зворотній хронології дозволило математично точно та юридично правильно вирахувати базову суму НГО на момент введення її в дію у 2019 році, що повністю спростовує заперечення апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), суддів Андрейчука Л.В., Висоцького А.М.
Ухвалою 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.04.2026 по справі №912/3112/25. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Частинами 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом обставини справи

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалам справи, 06.08.2012 між Кіровоградською міською радою (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Проектно-вишукувальний інститут "Кіровоградагропроект" (орендар) укладено договір оренди землі №484 з додатками (далі - Договір), відповідно до якого в оренду відповідача передану земельну ділянку кадастровий номер 3510100000:16:150:0030, площею 0,380207 га земель громадського призначення для розміщення адміністративно-побутового комплексу, яка знаходиться по вул. Орджонікідзе, 2 в місті Кіровограді (а.с. 22-27).
Договір укладено на п`ятнадцять років.
Розділом 4 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 4 758,53 грн на місяць згідно розрахунку, що додається до цього договору, починаючи з дня державної реєстрації договору оренди землі; періодичність внесення - щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Орендна плата переглядається, зокрема, у разі зміни коефіцієнтів індексації.
В розділі 2 Договору вказано нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно витягу з технічної документації від 18.06.2012 №580, яка становить 1 142 045,86 грн.
Згідно умов Договору, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (розділ 9), орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату (розділ 10).
Договір зареєстрований в управління Держкомзему у м. Кіровограді, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 11.09.2012. 
Згідно Акта земельну ділянку передано орендарю в натурі (а.с. 27). 
Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11.12.2025, кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:16:150:0030, суб`єкт права власності - Кіровоградська міська рада, орендар - ВАТ "Проектно-вишукувальний інститут "Кіровоградагропроект" (а.с. 28). 
За рішенням Кіровоградської міської ради №1236 від 27.11.2017 "Про перейменування" у зв`язку з перейменуванням міста Кіровограда Кіровоградської області на місто Кропивницький, Кіровоградська міська рада (код ЄДРПОУ 26241020) є Міською радою міста Кропивницького (а.с. 33). 
Відповідно до рішення Кропивницької міської ради №3 від 04.12.2020 "Про перейменування" вирішено перейменувати Міську раду міста Кропивницького (код ЄДРПОУ 26241020) на Кропивницьку міську раду (а.с. 34). 
Вулицю Орджонікідзе перейменовано на вулицю Віктора Чміленка згідно з рішенням Кропивницької міської ради №2881 від 24.02.2014 (а.с. 35). 
Рішенням міської ради міста Кропивницького № 1750 від 12.11.2018 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кропивницького (а.с. 29).
Вказане рішення опубліковано в офіційному віснику міської ради "Вечірня газета" 12.07.2018 (а.с. 30).
Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого станом на 11.12.2025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:16:150:0030 становить 5 418 755,56 грн (а.с. 31). 
За твердженням позивача, відповідач допустив прострочення сплати орендних платежів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 193 237,61 грн, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Кіровоградської області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та вимога його cкасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 

Розглянувши апеляційну скаргу без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.
За приписами ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Положеннями ст. 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст. 15 Закону України "Про оренду землі").
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. в) ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що оскільки зміна умов договору оренди землі здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (п. 1 розд. 13 договору), а орендна плата може бути переглянута за погодженням сторін або змінена на вимогу однієї зі сторін (абз. 5 розд. 4 договору), Кропивницька міська рада мала реалізувати своє право, передбачене розділом 9 договору, та звернутися з вимогою про укладення додаткової угоди. За відсутності такої вимоги відповідач вважає заборгованість відсутньою.
Колегія суддів відхиляє вказані доводи з огляду на таке.
За змістом статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі статтею 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що норми, які регулюють розмір, форму та порядок внесення орендної плати за землі державної і комунальної власності, характеризуються більшим ступенем імперативності регулювання порівняно з нормами, які регулюють ці питання щодо земель приватної власності. Орендна плата за земельні ділянки комунальної власності є регульованою ціною.
У відповідності до частини 5 статті 5 та статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок безпосередньо договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що з моменту початку застосування зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.
Наведений висновок повністю узгоджується та відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, яка обґрунтовано застосована судом першої інстанції.
У розділі 4 укладеного між сторонами договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Оскільки відсоткове співвідношення сторін погоджено, зміна імперативно встановленої бази обрахунку (нормативної грошової оцінки) тягне за собою зміну підсумкового розміру плати без необхідності вчинення додаткових правочинів.
Також, в апеляційній скарзі апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні підтвердження належного виконання позивачем обов`язку щодо публікації рішення міської ради № 1750 від 12.07.2018 разом із самою технічною документацією з нормативної грошової оцінки земель міста Кропивницького, яка була виконана Командитним товариством науково-впроваджувальною формою "Нові технології". Апелянт зазначає, що вказана документація відсутня у вільному доступі, а тому не була доведена до відома населення.
Суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені аргументи з наступних підстав.
Частиною 6 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що рішення рад щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішення Міської ради міста Кропивницького № 1750 від 12.07.2018 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кропивницького Кіровоградської області" було офіційно оприлюднено в офіційному віснику міської ради "Вечірня газета" 13.07.2018.
З огляду на дату оприлюднення (до 15 липня 2018 року) та у відповідності до вимог пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, затверджена цим рішенням нормативна грошова оцінка законодавчо набула чинності та підлягала обов`язковому застосуванню з 01.01.2019. Чинне законодавство пов`язує момент набрання чинності саме з фактом офіційного оприлюднення відповідного рішення ради органу місцевого самоврядування. Відтак, посилання апелянта на відсутність публікації тексту самої технічної документації не спростовує факт чинності та обов`язковості рішення ради № 1750.
Апелянт також наголошує, що наданий позивачем витяг № НВ-3501026762025 від 11.12.2025 з розміром НГО 5 418 755,56 грн не є належним доказом і базою для розрахунків станом на 01.01.2019, а застосування "зворотного розрахунку" шляхом ретроспективного ділення є некоректним та не передбачено законодавством. Також Апелянт зазначає, що вказаний витяг містить дату проведення оцінки 23.05.2025, що, на його думку, свідчить про зміну НГО в цей період, тому позиція ВП ВС у справі № 905/1680/20 є нерелевантною.
Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції в цій частині повністю обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. 
Належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, є витяг з такої технічної документації (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19).
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що після 01.01.2019 Кропивницька міська рада змінювала нормативну грошову оцінку земель міста чи затверджувала іншу технічну документацію. Нова технічна документація не приймалась, що свідчить про сталість базових показників оцінки у спірний період.
При цьому Верховний Суд у постанові від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19 чітко зазначив, що чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. Формування витягу здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.
Зазначення у наданому відповідачем витязі дати проведення оцінки 23.05.2025 свідчить виключно про дату автоматичного формування та вивантаження технічних даних із системи Державного земельного кадастру на запит, а не про проведення нового оцінювання чи зміну базової технічної документації 2018 року.
Щодо правомірності математичного визначення початкового розміру НГО станом на 01.01.2019, колегія суддів зазначає наступне. 
Положеннями пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Коефіцієнт індексації земель розраховується щорічно Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і застосовується кумулятивно (накопичувально) залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки (п. 289.2 ст. 289 ПКУ).
Оскільки показник витягу 2025 року (5 418 755,56 грн) є результатом автоматичного накопичувального множення базової вартості на щорічні коефіцієнти індексації, визначення початкової величини НГО на 01.01.2019 зворотним математичним шляхом (шляхом послідовного ділення на офіційні щорічні коефіцієнти Держгеокадастру: 1.12 за 2024 рік, 1.051 за 2023 рік, 1.15 за 2022 рік, 1.1 за 2021 рік, 1.0 за 2020 та 2019 роки) є логічно, математично та правово обґрунтованим.
У результаті цього розрахунку отримана сума НГО станом на 2019 рік склала 3 639 052,29 грн. При цьому колегія суддів зазначає, що доданий апелянтом до скарги Витяг від 27.02.2019 із сумою 3 639 187,76 грн фактично підтверджує правильність порядку числового значення бази нарахування, використаної позивачем, оскільки математичне значення зворотного розрахунку є навіть меншим на користь орендаря, що повністю виключає порушення його прав чи завищення заборгованості.
Застосовані позивачем та судом першої інстанції коефіцієнти індексації повністю відповідають офіційним даним Держгеокадастру України. Доводи скаржника про неможливість встановлення достовірного розміру НГО у такий спосіб спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права.
Апелянт також зазначає, що базовим місяцем для індексації орендної плати має бути серпень 2012 року (місяць укладення договору), а розрахунок має здійснюватись суто виходячи з первісної оцінки 1 142 045,86 грн, оскільки ВП ВС у справах № 914/2848/22 та № 925/457/23 розглядала ситуації, де оцінка була сталою протягом спірного періоду.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої статті 21 Закону України "Про оренду землі" (індексується лише орендна плата).
Суд першої інстанції на підставі аналізу розділу 4 договору та письмових пояснень сторін дійшов правильного висновку, що сторони не погоджували обов`язкову індексацію самої нормативної грошової оцінки всередині договору, а відтак обчислення орендної плати за користування ділянкою має відбуватися відповідно до частини 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі" (шляхом щомісячного коригування на індекси інфляції).
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові від 05.02.2025 у справі № 925/457/23 чітко вказала, що індексація орендної плати здійснюється шляхом коригування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції. При цьому базовим місяцем вважається місяць, у якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки.
З огляду на те, що нова нормативна грошова оцінка земель міста Кропивницького, затверджена рішенням ради № 1750, стала обов`язковою до застосування з 01.01.2019, саме січень 2019 року є базовим місяцем для подальшого щомісячного нарахування індексації орендної плати в силу імперативних вимог закону та чинної судової практики. 
Апелянт у скарзі посилається на те, що у витязі від 27.02.2019 вказано код КВЦПЗ 02.07 (землі для іншої житлової забудови), тоді як в договорі оренди визначено категорію "Землі громадського призначення", що свідчить про неправильне застосування коефіцієнтів при проведенні оцінки Держгеокадастром та відсутність перевірки цих обставин судом.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 20, частини 1 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" та Закону України "Про Державний земельний кадастр", формування відомостей про нормативну грошову оцінку та внесення даних щодо об`єктів ДЗК належить до виключної компетенції органів Держгеокадастру. Чинність відомостей автоматично згенерованого витягу з Державного земельного кадастру є обов`язковою для сторін до моменту скасування або зміни таких відомостей у встановленому законом судовому або адміністративному порядку. Предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди, а не оскарження дій державного реєстратора чи визнання незаконними дій органів Держгеокадастру щодо формування технічної документації та присвоєння кодів КВЦПЗ. Матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем дій Держгеокадастру щодо встановлення оцінки спірної ділянки, відтак чинні відомості Державного земельного кадастру є чинними.
Щодо виявлених судом першої інстанції розбіжностей у розрахунках за червень 2021 року, січень 2022 року та травень 2024 року, колегія суддів зазначає, що господарський суд першої інстанції детально перевірив помісячні нарахування і встановив, що загальна сума недоплати орендної плати відповідачем за весь спірний період (з січня 2021 по грудень 2024 року) з урахуванням фактично сплачених 851 070,59 грн є більшою за суму позову. Оскільки суд розглядав справу в межах заявлених вимог (стаття 237 ГПК України) та не виходив за межі суми 193 237,61 грн, помісячні арифметичні похибки, які не призвели до перевищення загальної заборгованості, не є підставою для скасування чи зміни судового рішення.
За таких обставин, Центральний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21 квітня 2026 року у справі № 912/3112/25 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин справи, належним наданням оцінки всім наявним у справі доказам та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для його скасування чи зміни.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

Керуючись правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат. За загальним правилом, визначеним у пункті 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в задоволенні позову (або у разі залишення апеляційної скарги без задоволення) покладаються на скаржника.
З огляду на те, що Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" та залишення рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21 квітня 2026 року без змін, понесені скаржником судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а також заявлені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000,00 грн, покладаються на скаржника та відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "АГРОПРОЕКТ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.04.2026 по справі № 912/3112/25, залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрeйчук 

Суддя А.М. Висоцький