ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року

м. Київ

cправа № 906/510/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Акціонерного товариства «Житомиробленерго» - Приведьона В. М.,
Товариства з обмеженою відповідальністю
«Малинська фабрика спеціального паперу» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства «Житомиробленерго»
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 (у складі колегії суддів: Олексюк Г. Є. (головуючий), Мельник О. В., Петухов М. Г.),
додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 (у складі колегії суддів: Олексюк Г. Є. (головуючий), Мельник О. В., Петухов М. Г.)
та рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2026 (суддя Шніт А. В.)
у справі № 906/510/25
за позовом Акціонерного товариства «Житомиробленерго»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинська фабрика спеціального паперу»
про визнання укладеним договору,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Житомиробленерго» (далі - АТ «Житомиробленерго») звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинська фабрика спеціального паперу» (далі - ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу») про визнання укладеним договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії № 12-2РЕ (з додатком) в редакції, викладеній у позовній заяві.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на положення статей 179, 187 Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312, та наголосив, що обов`язок щодо укладення договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії між АТ «Житомиробленерго» та споживачем прямо передбачений нормами чинного законодавств. Разом з тим, на думку позивача, відповідач свідомо ухиляється від виконання цього обов`язку та ігнорує направлені на його адресу пропозиції щодо укладення правочину.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.01.2026, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026, у задоволенні позову відмовлено.
Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 частково задоволено заяву представника ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» - адвоката Саленка В. Ю. про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з АТ «Житомиробленерго» на користь ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн в суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у квітні та травні 2026 року АТ «Житомиробленерго» подало до Верховного Суду касаційні скарги, у яких, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2026 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити; а також посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, просить скасувати додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат або зменшити їх до 3 000,00 грн.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.05.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 906/510/25 за касаційними скаргами АТ «Житомиробленерго» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 та рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2026 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України; на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційні скарги призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.07.2026.
ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» у відзивах на касаційні скарги зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Також, у відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» у судове засідання свого представника не направило.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, та те, що ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» не зверталось до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційних скарг по суті за відсутності представника ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу». 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Житомиробленерго», дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 28.12.2018 між АТ «Житомиробленерго» та ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» укладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 12-2, відповідно до умов якого, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам як послуги оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору (пункт 1.1).
19.12.2024 АТ «Житомиробленерго» звернувся до відповідача листом № 013/44882, у якому просив останнього підписати договір про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії та один примірник повернути на адресу позивача. До листа було додано два примірники договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії.
У відповідь на зазначений лист ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» листом від 30.01.2025 № 6 повідомило позивача, що є споживачем, який отримує електричну енергію від основного споживача на межі балансової належності, що підтверджується спільним актом розмежування балансової належності та схемою електричних мереж. Крім того, звернув увагу, що договір не підписаний уповноваженим представником АТ «Житомиробленерго», відсутня печатка і немає доручення на право підпису уповноваженої особи. Враховуючи викладене, відповідач зазначив про відсутність підстав для підписання договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії № 12-2РЕ.
05.02.2025 АТ «Житомиробленерго» разом з листом № 013/4762 направив відповідачу два примірники договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії від 23.01.2025 № 12-2РЕ (підписаних уповноваженою особою АТ «Житомиробленерго»), у якому просив підписати зазначений договір та один примірник повернути на адресу позивача.
У відповідь на вказаний лист відповідач 06.03.2025 направив позивачу скаргу № 12, у якій зазначив що ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» завжди отримувало послуги з перетікань електричної енергії від підстанції «Ірша» АТ «Вайдманн-МПФ» по 1 класу напруги. Посилаючись на наведені у скарзі обставини відповідач не погодився з проєктом договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії від 23.01.2025 № 12-2РЕ (а. с. 14). 
17.03.2025 АТ «Житомиробленерго» у відповідь на скаргу № 12 листом № 013/9462 повідомило відповідача, що відповідно до підпункту 1.2.3 пункту 1.2 розділу І ПРРЕЕ, споживач, який відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, зобов`язаний здійснювати розрахунки за перетікання реактивної електричної енергії, не має права відмовити оператору системи, на території здійснення ліцензованої діяльності якого приєднані електроустановки споживача, в укладенні (переукладенні) договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії. 
Також судами попередніх інстанцій установлено, що 21.11.2018 між Приватним акціонерним товариством «Малинська паперова фабрика - Вайдманн» (власник мереж) та ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» (споживач) укладено договір про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії № SE5-10401618,відповідно до умов якого власник мереж надає споживачу послуги з компенсації перетікань реактивної електричної енергії між споживачем та власником мереж на межі балансової належності електромереж (додаток № 4 до цього договору, який є його невід`ємною частиною), а споживач здійснює оплату за надані на межі балансової належності електромереж послуги згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.
Відповідно до пункту 7.1 договору № SE5-10401618, цей договір укладається строком на один рік, набирає чинності з дня підписання договору про спільне використання електричних технологічних мереж між власником мереж та АТ «Житомиробленерго» та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не повідомить іншу сторону про відмову від цього договору або його перегляд.
Судами попередніх інстанцій установлено, що договір № SE5-10401618 є чинним та діючим.
На виконання умов договору № SE5-10401618 власником мереж висталено відповідачу рахунки-фактури від 31.01.2025 № 5700052524, від 31.10.2025 №5700055260, від 30.11.2025 № 5700055516 на оплату послуг з компенсації перетікань реактивної енергії.
17.11.2025 відповідач здійснив оплату послуг згідно рахунка- фактури від 31.10.2025 № 5700055260 у розмірі 2 010,59 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2092.
Крім того, 29.12.2020 між Приватним акціонерним товариством «Малинська паперова фабрика-Вайдманн» (основний споживач) та АТ «Житомиробленерго» (оператор системи) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 13/05/2021, невід`ємною частиною якого є акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 2.7).
Згідно з цим актом відповідач є субспоживачем електричної енергії (споживачем, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача).
Додатковою угодою від 06.10.2025 № 6, укладеною між тими ж сторонами, дія договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 29.12.2020 № 13/05/2021 продовжена на 2026 рік.
Судами попередніх інстанцій також установлено, що ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» (споживач) приєднане до мереж основного споживача - Приватного акціонерного товариства «Малинська паперова фабрика-Вайдманн». Приєднання до мереж основного споживача зафіксовано у акті розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, підписаному, зокрема, і позивачем.
Предметом розгляду у справі № 906/510/25, що розглядається, є позовні вимоги АТ «Житомиробленерго» до ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» про визнання укладеним договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії № 12-2РЕ (з додатком) в редакції, викладеній у позовній заяві.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками з огляду на те, що відповідачем укладено договір про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії з основним споживачем, а тому укладення відповідного договору з позивачем призведе до подвійного обов`язку щодо здійснення розрахунків за перетікання реактивної енергії, що суперечить нормам чинного законодавства; запропонований позивачем проєкт договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії (з додатками) не відповідає типовому договору, затвердженому постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, ураховуючи складність справи, виконані представниками роботи (надані послуги), критерії правомірності та обґрунтованості, а також заперечення АТ «Житомиробленерго», дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» у сумі 8 000,00 грн за рахунок АТ «Житомиробленерго».
АТ «Житомиробленерго» у поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 6 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, підпункту 1.2.3 пункту 1.2 та пункту 4.33 ПРРЕЕ у подібних правовідносинах, пов`язаних з укладенням договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії споживачів, що під`єднані до мереж основного споживача, які використовує оператор системи розподілу згідно з договором про спільне використання технологічних електричних мереж.
Також, АТ «Житомиробленерго» у поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм статей 124, 126 ГПК України та на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування цих норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 та у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 917/265/18.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Верховний Суд, розглянувши касаційні скарги у межах їх доводів і вимог, виходить із такого.
Звертаючись до суду з позовом позивач з посиланням на статтю 187 Господарського кодексу України, просив задовольнити позовні вимоги про визнання укладеним договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії № 12-2РЕ (з додатком) у редакції, викладеній у позовній заяві.
Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України, яка діяла на час подання АТ «Житомиробленерго» позовної заяви, судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність у зв`язку з введенням в дію Закону України від 09.01.2025 № 4196-ІХ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб».
Відповідно до положень статті 16 зазначеного Закону спори, що виникають при укладенні договорів за державним замовленням або договорів, укладення яких є обов`язковим відповідно до закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, якщо це передбачено за домовленістю сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання законної сили рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного договору, якщо інше не визначено рішенням суду.
Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами статті 649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.
Укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії здійснюються відповідно до вимог ПРРЕЕ.
Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 затверджено додаток 2 до ПРРЕЕ - типовий договір про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, запропонована позивачем у позовній заяві редакція договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії (з додатками), який останній просить визнати укладеним, не відповідає типовому договору, затвердженому постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.
Такий висновок суду не заперечувався скаржником у поданій касаційній скарзі.
Верховний Суд зауважує, що зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволені позовних вимог про визнання договору укладеним у редакції, наведеній позивачем у позовній заяві.
За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку із зазначеного скаржником у касаційній скарзі питання.
Ураховуючи наведене, підстава касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду. 
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У частині 2 статті 126 ГПК України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).
Відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як установлено судом апеляційної інстанції, представник ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» у відзиві на апеляційну скаргу надало розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відповідні докази на підтвердження таких витрат (договір про надання правничої допомоги від 02.01.2024 № 02-24, ордер на надання правничої допомоги ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» від 13.03.2026 серії АА № 1693096, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19.04.2013 № 5421, додаток від 13.03.2026 до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2024 № 02-24), окрім акту, який як зазначено відповідачем буде підписано після надання послуг (розгляду справи в Північно-західному апеляційному господарському суді), були додані до відзиву на апеляційну скаргу. 
У судовому засіданні 08.04.2026, до закінчення судових дебатів, ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» просило суд стягнути з АТ «Житомиробленерго» на користь ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» витрати на професійну правничу допомогу.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, відповідач просив покласти на позивача судові витрати на професійну правничу допомогу, які ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» понесло у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн. До заяви було додано акт надання послуг від 09.04.2026 до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2024 № 02-24 на суму 10 000,00 грн.
АТ «Житомиробленерго» подало до суду апеляційної інстанції заперечення щодо заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, у яких наголошувало на завищеному та неспівмірному розмірі витрат на професійну правничу допомогу та просило суд відмовити у стягненні заявлених відповідачем витрат або зменшити їх розмір до 3 000,00 грн.
Дослідивши надані ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи заперечення АТ «Житомиробленерго», складність справи, критерії співмірності, реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до характеру та обсягу наданих адвокатами послуг, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Житомиробленерго» 8 000,00 грн на відшкодування витрат ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
При цьому суд апеляційної інстанції правомірно зазначив, що посилання позивача на те, що між Адвокатським бюро та ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» було укладено додаток від 13.03.2026 до договору № 02-24 від 02.01.2024, а не додаткова угода (як це передбачено пунктом 3.2 договору), не можуть бути підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу; за своєю правовою природою вказаний додаток є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги від 02.01.2024 № 02-24), у якому сторони погодили розмір гонорару за конкретний обсяг послуг; найменування документа не спростовує факту досягнення згоди щодо вартості послуг та не впливає на правомірність вимоги про відшкодування таких витрат.
Ураховуючи зазначене, суд касаційної інстанції не вбачає порушення судом апеляційної інстанції положень статей 124, 126 ГПК України при прийнятті оскаржуваного судового рішення.
Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Отже, для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. Тобто застосування правового висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, залежить від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі за результатом оцінки поданих сторонами доказів. При цьому встановлені судом фактичні обставини у кожній справі можуть бути різними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
АТ «Житомиробленерго» у касаційній скарзі підставу касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, обґрунтувало тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат не враховано висновки щодо застосування статей 124, 129 ГПК України, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 та у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 917/265/18.
Посилання скаржника на зазначені постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд касаційної інстанції не приймає до уваги, оскільки питання щодо розподілу судових витрат у справі, що розглядається, було вирішено судом апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин, поданих доказів та заперечень позивача.
Суд касаційної інстанції зауважує, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.
Ураховуючи викладене, наведена АТ «Житомиробленерго» підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційних скарг.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Зважаючи на наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційних скарг, дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а постанови і додаткової постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
Судовий збір за подання касаційних скарг в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Акціонерного товариства «Житомиробленерго» залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026, додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 та рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2026 у справі № 906/510/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко