ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

06.07.2026	м. Суми	Справа № 920/298/26	

Господарський суд Сумської області у складі
судді Резніченко О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Ляскевич М.О.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом: Малого приватного підприємства “Центр естетики та краси “Еліта” (вул. Харківська, буд. 12, м. Суми, 40024, ЄДРПОУ 23296078) 
до відповідача: Акціонерного товариства “Сумихімпром” (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003, код ЄДРПОУ 05766356)
про стягнення 790 774,20 грн.

за участю представників сторін:
від позивача: Жмакіна Н.В. (в режимі відеоконференції)
від відповідача: не прибув

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 790 774,20 грн безпідставно набутих коштів. Судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу покласти на відповідача.
Позов обґрунтовано тим, що позивач 03.12.2008 за договором купівлі-продажу придбав на біржових торгах у відповідача нежитлове приміщення за адресою: м Суми, вул. Харківська, 30, вартістю 790 774,20 грн. Протягом 2009-2020 років у судах розглядалися справи щодо зазначеного майна за участю позивача та відповідача. Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 у справі № 920/847/17 за відповідачем було визнано право власності на спірне майно.
При цьому, відповідач не повернув позивачу отримані за договором купівлі-продажу від 03.12.2008 кошти у розмірі 790 774,20 грн.
Позивач вважає, що ці кошти є безпідставно набуті та підлягають поверненню відповідачем на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.
Відповідач не визнає вимоги позивача та просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На думку відповідача перебіг строку позовної давності розпочався з 29.12.2008 (дата перерахування позивачем відповідачу першої частини платежу за договором купівлі-продажу від 03.12.2008) з огляду на наступне:
27.10.2010 рішенням господарського суду Сумської області у справі №9/74-09 було відмовлено позивачу у задоволенні позову про визнання дійсним договору від 03.12.2008 та визнанні за ним права власності на нежитлові приміщення. Відповідач зазначає, що позивачу було відмовлено у позові у зв`язку з нікчемністю правочину (договір купівлі-продажу від 03.12.2008).
Відповідно до ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.
Тому, на думку відповідача строк позовної давності на момент звернення до суду із цим позовом сплив.
Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
У зв`язку із цим відповідач подав до суду відповідну заяву про застосування строку позовної давності (вх.№1102 від 12.03.2026).
Рух справи.
Ухвалою суду від 05.03.2026 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 06.04.2026,11:35.
12.03.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх.№1256 від 12.03.2026) у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Також подав заяву про застосування строків позовної давності (вх.№1102 від 12.03.2026).
20.03.2026 представником позивача подано до суду відповідь на відзив від 19.03.2026 (вх.№1408).
25.03.2026 представником позивача подано до суду заперечення на клопотання щодо строку позовної давності від 25.03.2026 (вх.№1493).
Розгляд справи 06.04.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 06.04.2026 відкладено підготовче засідання на 22.04.2026.
Розгляд справи 22.04.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 22.04.2026 відкладено підготовче засідання на 11.05.2026.
У судовому засіданні 11.05.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 03.06.2026, 11:00.
Розгляд справи 03.06.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 03.06.2026 відкладено розгляд справи по суті на 06.07.2026.
Представник відповідача в судове засідання не прибув.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
03.12.2008 було укладено договір купівлі-продажу майна, відповідно до якого МПП “Центр естетики та краси “Еліта” купило нежитлові приміщення, секція № 1, інвентарний номер 11057999 загальною площею 264,4 кв.м, що знаходяться на першому поверсі будинку № 30 по вул. Харківській у м. Суми (далі - нежитлове приміщення).
Продавцем за зазначеним договором було ВАТ «Сумихімпром», правонаступником якого є АТ «Сумихімпром» (позивач).
АТ «Сумихімпром» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Сумихімпром» (код ЄДРПОУ 05766356). ПАТ «Сумихімпром» було новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) «Сумихімпром» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Сумихімпром» (протокол № 1- р від 11.04.2011), заснованого відповідно до наказу Міністерства промисловості України від 20.01.1995 № 9 шляхом перетворення державного підприємства «Сумське виробниче об`єднання «ХІМПРОМ» у відкрите акціонерне товариство «Сумихімпром» в порядку, передбаченому Указом Президента України «Про корпоратизацію державних підприємств» від 15.06.1993 №210.
АТ «Сумихімпром» є правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства «Сумське виробниче об`єднання «ХІМПРОМ».
Факт правонаступництва визнається відповідачем у заяві по суті – відзиві на позов (а.с.40), тому згідно із ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.
Згідно платіжного доручення № 180 від 29.12.2008 року позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 400000,00 грн. за приміщення за адресою м.Суми, вул. Харківська,30 згідно Договору від 03.12.2008 року.
Згідно платіжного доручення № 12 від 26.12.2009 року позивач перерахував відповідачу оплату за нерухоме майно по Договору від 03.12.2008 року у розмірі 390774,20 грн.
За актом приймання-передачі від 27.01.2009 продавець передав, а покупець прийняв нежитлові приміщення на першому поверсі будинку за адресою: 40024, м. Суми, вул. Харківська, 30, загальною площею 264,4 кв.м.
Рішенням господарського суду Сумської області від 19.02.2009 у справі №9/74-09 зазначений вище договір було визнано дійсним, а також визнано право власності на згадане майно за МПП "Центр естетики та краси "Еліта".
На підставі цього рішення суду у справі №9/74-09 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено дані щодо власника нежитлового приміщення МПП "Центр естетики та краси "Еліта".
Постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2009 у справі №9/74-09 рішення господарського суду Сумської області від 19.02.2009 скасовано, справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.
Рішенням господарського суду Сумської області від 27.10.2010, яке залишено в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2010, в задоволенні позовних вимог МПП "Центр естетики та краси "Еліта" про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.
Господарський суд Сумської області у зазначеному рішенні установив:
« 03.12.2008р. між сторонами у справі – ВАТ "Сумихімпром" та МПП "Центр естетики та краси "Еліта" за результатами біржових торгів, укладено договір, предметом якого є купівля-продаж нерухомого майна – нежилих приміщень (секція №1), загальною площею 264,4 м2, розташованих на першому поверсі будинку №30 по вул. Харківська у м. Суми.
За умовами вказаного договору, 03.12.2008р. відповідач без згоди третьої особи передав у власність позивача об`єкт купівлі-продажу, а позивач – оплатив вартість даного об`єкта загальною площею 264,4 кв.м., що входить до складу будівлі готелю, розташованого за адресою м.Суми, вул. Харківська, б.30.
Відповідно до п.5.3.7 іпотечного договору від 28.08.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2871, відповідач без згоди третьої особи – ВАТ “ВіЕйБіБанк”, не мав права відчужувати нерухоме майно обтяжене іпотекою. 
Ч. 3 ст.9 Закону України “Про іпотеку” від 05.06.2003р. № 898-IV зі змінами та доповненнями, передбачається, що іпотекодавець без згоди іпотекодержателя не має право відчужувати нерухоме майно обтяжене іпотекою.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 вищезазначеного Закону України “ Про іпотеку” , правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним. 
Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). 
Ч. 4 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.
Таким чином, позивачем не доведено факт приналежності йому майна, яке відчужується за спірним договором.».
Текст рішення від 27.10.2010 у справі №9/74-09нр роздруковано з Автоматизованої системи документообігу суду (а.с.84-87).
02.02.2017 було припинено право власності позивача на спірне нежитлове приміщення згідно рішення державного реєстратора № 33678454 (а.с.22).
04.08.2017 постановою Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/328/17 позовні вимоги МПП "Центр естетики та краси "Еліта" про скасування рішення державного реєстратора від 02.02.2017 № 33678454 щодо припинення права власності МПП "Центр естетики та краси "Еліта" задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора N 33678454 від 02.02.2017.
29.11.2017 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 818/328/17 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.08.2017 по справі № 818/328/17 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог МПП "Центр естетики та краси "Еліта" відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.10.2017 у справі №5021/2509/2011 задоволено позовну заяву МПП «Центр естетики та краси «Еліта» до ПАТ «Сумихімпром» про визнання права власності; визнано право власності на нежитлове приміщення, секція № 1, інвентаризаційний номер 11057999, загальною площею 264,4 кв. м, яке розташоване на першому поверсі будинку за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 30, за малим приватним підприємством «Центр естетики та краси «Еліта» (ЄДРПОУ: 23296078, адреса: 40024 м. Суми, вул. Харківська, 12).
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 скасовано ухвалу господарського суду Сумської області від 02 жовтня 2017 року у справі №5021/2509/2011 та ухвалено нове рішення, яким вирішено у задоволенні позову відмовити.
Постановою Верховного суду від 27.02.2019 року у справі № № 5021/2509/2011 у справі № 5021/2509/2011 касаційну скаргу Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі № 5021/2509/2011 залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі №5021/2509/201 залишено без змін.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 року у справі №920/847/17 визнано за публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" (40012, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ЄДРПОУ 05766356) право власності на нежитлові приміщення загальною площею 264,4 кв.м, які розташовано на першому поверсі будинку № 30 по вулиці Харківська у місті Суми.
На думку позивача, АТ "Сумихімпром" як продавець за договором, ввело покупця в оману щодо відсутності будь яких обтяжень, на об`єкт нерухомого майна, що продавався за договором купівлі-продажу. Внаслідок укладення договору купівлі-продажу майна від 03.12.2008 року МПП "Центр естетики та краси "Еліта" залишилось без нерухомого майна та без коштів, які за таке майно сплатило.
Отримані відповідачем кошти за договором від 03.12.2008 у сумі 790774,20 грн позивачу не повернуті. Тому, позивач вважає, що спірні правовідносини підпадають під правове регулювання глави 83 ЦК України, безпідставно набуті та підлягають стягненню з відповідача.
Законодавство, що підлягає застосуванню. Висновки суду.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19.
Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Подібний висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.
Судом установлено, що оплата грошових коштів у розмірі 790774,20 грн була здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2008, недійсність (нікчемність) якого була установлена судом у рішенні від 27.10.2010 №9/74-09нр, яке набрало законної сили 13.12.2010 згідно до постанови ХАГС від 13.12.2010, якою рішення залишено в силі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Таким чином, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України та визначення 790774,20 грн як безпідставно набутих відповідачем коштів.
Крім цього, необхідно визначити момент виникнення у позивача права вимоги безпідставно набутих відповідачем коштів, та відповідно – момент, з якого у відповідача виник обов`язок повернути отримані за недійсним договором купівлі-продажу кошти.
За загальним правилом, такий момент визначається як момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про володіння чужим майном без достатньої правової підстави. Це означає також, що, вирішуючи питання про момент, коли набувач не лише дізнався, але міг дізнатися, потрібно брати до уваги добросовісність поведінки набувача.
Тож у кондикційних правовідносинах момент виникнення в особи (набувача майна) обов`язку з повернення потерпілому безпідставно набутого майна визначається як у випадку відсутності підстав набуття, збереження чужого майна, так і у разі набуття майна за наявності правової підстави, яка згодом відпала, виходячи з аналізу та оцінки обставин, за яких особа набула, зберегла чуже майно (обставин відпадіння правової підстави набуття майна), тобто з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про безпідставність отримання майна.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 25.09.2024 року у справі №201/9127/21 зауважує, що кондикційні зобов`язання залежно від наявності підстави набуття майна в момент такого набуття можна класифікувати на дві групи: підстави набуття такого майна не існувало навіть у момент отримання (набуття); підстава набуття існувала, але згодом припинила існувати (втратила свою силу, чинність тощо).
З урахуванням викладеного момент виникнення кондикційного зобов`язання можна визначити: у випадку відсутності підстави набуття чужого майна – лише виходячи з аналізу та оцінки обставин, за яких до особи потрапило чуже майно, тобто з моменту, коли особа могла дізнатись про безпідставність отримання майна; у випадку, коли підстава набуття майна існувала, але згодом відпала, - сукупністю обставин, що характеризують підставу, на якій майно було отримано, та обставин відпадіння цієї підстави.
Остання група правовідносин характеризується тим, що особа утримує майно, яке вона має повернути потерпілому, у зв`язку з відпадінням підстави набуття цього майна. Це стосується вимог, щодо яких кондикційні правовідносини є субсидіарними (частина третя статті 1212 ЦК України), а саме: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Суд зазначає, що виникнення права позивача на повернення сплачених за договором купівлі-продажу від 03.12.2008 коштів мало місце з дня набрання законної сили рішенням господарського суду Сумської області у справі №9/74-09нр, яким установлена недійсність (нікчемність) зазначеного договору, тобто з 13.12.2010.
Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).
На час вчинення правочину купівлі-продажу від 03.12.2008 відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність за вимогами щодо застосування наслідків нікчемного правочину складала 10 років.
Зазначений строк позовної спеціальної давності до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину скасовано Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року, який набрав законної сили 15.01.2012 року.
Пунктом 5 Перехідних положень даного закону зазначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про: 1) визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману; 2) застосування наслідків нікчемного правочину; 3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. При цьому стосовно вимог, передбачених підпунктами 1 та 2 цього пункту, особа може звернутися до суду лише за умови, якщо строк їх пред`явлення, встановлений положеннями Цивільного кодексу України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання чинності цим Законом.
Тому, з урахуванням вищезазначеного, позивач мав право звернутися до суду із позовом про застосування наслідків нікчемного правочину до 15.01.2015.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Отже, у чинному законодавстві не наведено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.
ВС у справі №359/4206/19 наголосив, що, вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності, необхідно врахувати, що поважними визнають лише ті обставини, які є об`єктивно не непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк.
Так, суд бере до уваги той факт, що питання недійсності (нікчемності) договору від 03.12.2008 та право власності на спірне приміщення були предметом розгляду судами протягом 2009-2020 років, з приводу чого судами різних інстанцій ухвалювалися протилежні рішення, тобто існувало право невизначеність щодо власника приміщення навіть після набрання законної сили рішенням про нікчемність правочину, тобто після 13.12.2010, а саме:
04.08.2017 постановою Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/328/17 позовні вимоги МПП "Центр естетики та краси "Еліта" про скасування рішення державного реєстратора від 02.02.2017 № 33678454 щодо припинення права власності МПП "Центр естетики та краси "Еліта" задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора N 33678454 від 02.02.2017.
29.11.2017 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 818/328/17 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.08.2017 по справі № 818/328/17 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог МПП "Центр естетики та краси "Еліта" відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.10.2017 у справі №5021/2509/2011 задоволено позовну заяву МПП «Центр естетики та краси «Еліта» до ПАТ «Сумихімпром» про визнання права власності; визнано право власності на нежитлове приміщення, секція № 1, інвентаризаційний номер 11057999, загальною площею 264,4 кв. м, яке розташоване на першому поверсі будинку за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 30, за малим приватним підприємством «Центр естетики та краси «Еліта» (ЄДРПОУ: 23296078, адреса: 40024 м. Суми, вул. Харківська, 12).
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 скасовано ухвалу господарського суду Сумської області від 02 жовтня 2017 року у справі №5021/2509/2011 та ухвалено нове рішення, яким вирішено у задоволенні позову відмовити.
Постановою Верховного суду від 27.02.2019 року у справі № № 5021/2509/2011 у справі № 5021/2509/2011 касаційну скаргу Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі № 5021/2509/2011 залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі №5021/2509/201 залишено без змін.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 року у справі №920/847/17 визнано за публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" (40012, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ЄДРПОУ 05766356) право власності на нежитлові приміщення загальною площею 264,4 кв.м, які розташовано на першому поверсі будинку № 30 по вулиці Харківська у місті Суми.
Таким чином, питання щодо власника спірного приміщення було вирішено лише 03.12.2020.
Крім цього, з березня 2020 року держава урегульовувала питання перебігу позовної давності у зв`язку із введенням карантину через поширення COVID-19 та введенням воєнного стану у зв`язку із збройною агресією рф.
Так, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Також до 03.09.2025 діяв п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Як регламентовано ст.2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України. 
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.
При застосуванні норм права Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 727/4133/22 сформував правову позицію про те, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
Крім цього, у ст. 3 ЦК України, серед іншого визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Так КЦС ВС у постанові від 04.09.2019 у справі №316/3132/13-ц виснував, що завдання цивільного судочинства полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед формальним розумінням права.
Суд, ураховує, що на цей час майно є власністю відповідача, саме відповідач, укладаючи на біржових торгах договір від 03.12.2008, був зобов`язаний повідомити позивача про передачу відповідачем в іпотеку в якості забезпечення кредитного договору від 28.08.2008, у тому числі спірних нежитлових приміщень, кошти за договором у розмірі 790774,20 грн позивачу так і не були повернуті після визнання договору недійсним (нікчемним). 
Крім цього, сплачена ціна за договором купівлі-продажу майна від 03.12.2008 року становила 107 445,06 доларів США за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют НБУ на дату укладення договору. У перерахунку за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 19.03.2026 107445,06 доларів США еквівалентно 4 716 408,64 грн.
Тобто, покупець за договором купівлі-продажу майна від 03.12.2008 року, зазнав значних збитків, що більше як у 4 рази перевищує сплачену суму за договором.
Таким чином, складність у правовій кваліфікації спірних правовідносин та тривалість судових розглядів між сторонами спору є тією обставиною, що не залежала від волі позивача, та вказує на наявність поважних причин пропуску ним строку позовної давності, у зв`язку з чим порушене право підлягає захисту.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені повністю, то на відповідача покладаються витрати прокурора зі сплати судового збору в розмірі 11861 грн 61 коп.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Малого приватного підприємства “Центр естетики та краси “Еліта” до відповідача: Акціонерного товариства “Сумихімпром” про стягнення 790774,20 грн – задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства “Сумихімпром” (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003, код ЄДРПОУ 05766356) на користь Малого приватного підприємства “Центр естетики та краси “Еліта” (вул. Харківська, буд. 12, м. Суми, 40024, ЄДРПОУ 23296078) безпідставно набутих коштів у розмірі 790774 грн 20 коп., 11861 грн 61 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати Малому приватному підприємству “Центр естетики та краси “Еліта” наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 08.07.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко