ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/17965/25

Головуючий суддя І інстанції – Ніколайчук С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в адміністративній справі №160/17965/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік як особи раніше визнаної непридатною та виключеною з військового обліку за станом здоров`я.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що останній був виключений з військового обліку, про що свідчить Військовий квиток серії НОМЕР_1 за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 скріплений печаткою ІНФОРМАЦІЯ_3 13.04.1993 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр. 1 ст. 3А Наказу МО СРСР №260 від 09.09.1987, то відповідно він не підлягав постановці на військовий облік.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .
Позивач, відповідно до Військового квитка серії НОМЕР_1 за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 скріпленого печаткою ІНФОРМАЦІЯ_3 13.04.1993 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр. 1 ст. 3А Наказу МО СРСР №260 від 09.09.1987, копія якого наявна в матеріалах справи.
26.03.2025 ОСОБА_1 було затримано співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з відомостями Електронного військово-облікового документа позивача з «Резерв +», сформованим останнім 31.03.2025, ОСОБА_1 26.03.2025 було визнано придатним до військової служби.
Позивач вказує, що після фіктивного проходження військово-лікарської комісії, останньому не було надано довідку ВЛК, що суперечить вимогам п. 3.8 гл. 3 розд. II «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 402, відповідно до якого постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії у трьох примірниках, а копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.
Представник позивача адвокат Суботін Г.Г. 02.04.2025 направив на ІНФОРМАЦІЯ_6 адвокатський запит Вих №10/04 (копії запиту та скріншот про відправку додається) з проханням:
- надати інформацію та належним чином завірені копії підтверджуючих документів щодо підстав затримання та позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (тримання у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 );
- надати належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поставлено на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
- надати належним чином завірені копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- надати належним чином завірені копії матеріалів проходження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повторної військово-лікарської комісії із зазначенням правових підстав для цього;
- надати належним чином завірену копію довідки з висновком військово-лікарської комісії про придатність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проходження військової служби;
- надати належним чином завірену копію документа із особистим підписом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про отримання ним довідки (висновку) з висновком військово-лікарської комісії про придатність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проходження військової служби.
У відповідь на адвокатський запит від 10.04.2025 відповідач направив лист №4/3209 від 11.04.2025, до якого долучено примірник Довідки військово-лікарської комісії від 26.03.2025, в якому відсутній підпис позивача про отримання вказаної довідки ВЛК та ознайомлення із її змістом, що, на думку позивача, позбавляє його права на оскарження висновку ВЛК, що гарантовано п.72 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560.
Позивач вважає, вищенаведені обставини свідчать про фіктивність ВЛК та непроходження її позивачем, а також безпідставне взяття його на військовий облік, що вказує про вчинення протиправних дій співробітниками відповідача по відношенню до позивача та грубе порушення його законних прав та інтересів, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позових вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача відносно повторного взяття позивача на військовий облік відповідають вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку організації і ведення військового обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України та який триває і на сьогодні.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - ЗУ № 3543-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Частина 5 ст. 22 Закону № 3543-XII передбачає, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) передбачені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а саме: виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п. 8 Положення № 154).
Відповідно до п. 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них тощо.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Приписами ст. 37 Закону №2232-ХІІ врегульовані підстави для взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Зокрема, частиною 6 статті 37 Закону №2233-XII установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Як свідчать встановлені обставини справи, 13.04.1993 року до військового квитка позивача ІНФОРМАЦІЯ_8 було внесено запис про виключення позивача з військового обліку на підставі графи 1 ст. 3а розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони СРСР від 09.09.1987 № 260.
На переконання позивача, внесення запису саме про виключення з військової служби, а не зняття, в силу приписів ст. 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 31.03.2025) унеможливлює повторне взяття його на облік.
Між тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 19.06.1992) зняттю з військового обліку підлягають громадяни: а) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби із зняттям з військового обліку; б) які досягли граничного віку перебування в запасі; в) призвані або прийняті на військову службу; г) взяті на спеціальний облік Міністерства внутрішніх справ України у зв`язку з призначенням на посади рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ чи зарахуванням курсантами і слухачами вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України; д) які вибули на постійне місце проживання за межі України; е) померлі.
Так, проаналізувавши зміст статті 37 Закону №2232-ХІІ, яка регламентувала питання взяття на військовий облік і зняття з нього та інші приписи наведеного Закону, суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на 13.04.1993 в останньому були відсутні правові приписи, які б визначали можливість саме виключення особи з військового обліку та водночас визначено, що визнання особи непридатною до військової служби із зняттям з військового обліку мало наслідком саме зняття з військового обліку.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно приписів наказу Міністерства оборони СРСР від 09.09.1987 № 260, визначена хвороба позивача мала наслідком виключення особи з військового обліку.
При цьому, наведеним наказом не було передбачено можливість визнання особи непридатною з виключенням з військового обліку.
Отже, станом на дату внесення запису до військового квитка (13.04.1993) національне законодавство містило колізію в термінах, які підлягали застосуванню при констатуванні наслідків хвороби позивача.
В свою чергу, відповідно до правил подолання колізій правових норм, застосуванню підлягали правила, визначені Законом України, як актом вищої юридичної сили.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що конкретна фактична обставина, з якою закон пов`язує зміну облікового статусу особи має відповідати конкретній правовій підставі для вчинення певної облікової дії.
Іншими словами, формулювання у військово-обліковому документі має відповідати правовій підставі внесення відповідного запису.
Відтак, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду констатує, що станом на 13.04.1993, в силу приписів статті 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) позивач фактично був знятий з військового обліку, а не виключений.
В свою чергу, згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 31.03.2025) позивач, як особа знята з військового обліку, міг бути поставлений на військовий облік.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі № 280/2880/24, який зазначив, що «громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаний, водночас зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних».
В свою чергу, відповідно до довідки ВЛК від 26.03.2025 № 2025-0326-1540, позивач був визнаний здоровим та придатним до військової служби, що в свою чергу обумовлює правомірність взяття позивача на облік.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік, як особи раніше визнаної непридатною та виключеної з військового обліку за станом здоров`я.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в адміністративній справі №160/17965/25 – змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в адміністративній справі №160/17965/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва