Справа № 158/3138/25
Провадження № 2/0158/277/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 липня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі: 
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - Крупінської Н.Л.
представника відповідача – Мельник В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання додаткового договору недійсним, -
в с т а н о в и в :
Адвокат Крупінська Н.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із цивільними позовами до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання додаткового договору недійсним.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.01.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 нібито укладено додатковий договір, сума кредиту становила 5000 грн.
Вказує, що вищевказаний додатковий договір ОСОБА_1 не укладала та не підписувала, з його умовами не ознайомлювалась, кредитних коштів не отримувала. Стверджує, що вказаний додатковий договір укладений іншою особою, шахрайський способом, шляхом заволодіння її персональними даними та номером мобільного телефону, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
З врахуванням вищевикладеного просила суд визнати додатковий договір від 21.01.2025 року до кредитного договору від 25.06.2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на суму 5000 грн. недійсним, а також стягнути з відповідача в користь позивача усі стягнуті кошти в межах спірного договору.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.12.2025 року відкрито загальне позовне провадження у даній праві та призначено підготовче засідання.
29.01.2026 року від представника відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання позовні вимоги не визнала, зазначила, що у сторін по справі наявні правовідносини на підставі договору приєднання від 25.06.2021 року. Жодних додаткових договорів 21.01.2025 року укладено не було, а здійснився лише переказ грошових коштів з карткового рахунку в розмірі 5000 грн., який було підтверджено за допомогою персональних даних позивача. Крім того вважає, що позивачем чи його представником обрано неправильний спосіб захисту. На підставі наведеного просила у задоволенні позовних вимог відмовити.
02.02.2026 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Крупінської Н.Л. до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої остання просила відхилити відзив на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.02.2026 року витребувано з ТОВ «лайфселл» інформацію щодо абонентського номеру ОСОБА_1 та з СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області копію матеріалів наявних у кримінальному провадженні №12025030590000054 від 21.01.2025 року.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.05.2026 року залучено до участі у даній справі, в якості співвідповідача – ОСОБА_2 .
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.05.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Крупінська Н.Л. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Мельник В.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Заслухавши пояснення сторін, кожного зокрема, після закінчення судових дебатів у судовому засіданні 17.07.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Зважаючи на складність справи, керуючись ч. 1 ст. 244 ЦПК України, суд відклав ухвалення та проголошення рішення на 24.07.2026 року, про що оголосив присутнім у судовому засіданні.
Всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Судом встановлено, що 25.06.2021 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.
З моменту підписання відповідачем Заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, між Банком та позивачем був укладений договір № б/н від 25.06.2021 в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
21.01.2025 року з кредитної карти позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 5000 грн. (без урахування комісії в розмірі 150 грн.), отримувач ОСОБА_2 . 
У судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» із повідомленням про те, що невідомі особи шахрайським способом стягнули із її карткового рахунку шрошові кошти.
Разом з цим, за фактом шахрайських дій невідомими особами, ОСОБА_1 звернулась до ВП № 1 (Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої 22.01.2025 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12025030590000054 від 22.01.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України).
Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В силу ч. ч. 1, 2, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що є одним із головних елементів угоди (правочину).
Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У судовому засіданні встановлено, що не заперечується сторонами по справі оспорюваний договір у письмовій формі не укладався. 
Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що додатковий договір від 21.01.2025 року укладався усно, а тому є недійсним, оскільки положення ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Враховуючи викладене, беручи до уваги вказані обставини та досліджені в судовому засіданні письмові докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 не укладала оспорюваний кредитний договір із АТ КБ «ПриватБанк» у письмовій формі, не підписувала його, кредитних коштів не отримувала, що свідчить про нікчемність вказаного правочину.
Щодо обраного позивачем ОСОБА_1 способу захисту порушеного права, шляхом визнання додаткового договору від 21.01.2025 року недійсним, суд зазначає наступне. 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. 
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338 цс 18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46 гс 19). 
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140 гс 19)).
Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до законодавства за ступенем недійсності всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні), недійсність яких прямо передбачена законом, та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).
Нікчемний правочин є недійсним в момент його вчинення у зв`язку з прямою вказівкою правової норми, а тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haberi - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню, на нікчемність правочину мають право посилатися та вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності заінтересовані особи.
Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.
Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін. Бажання сторін про визнання його дійсним до уваги не беруться, оскільки такий правочин суперечить нормам закону. Суд допускає визнання такого правочину дійсним лише у випадках, визначених законом. Наприклад, при недотриманні нотаріальної форми договору за умови його повного або часткового виконання, якщо одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (частина друга статті 220 ЦК України).
Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, а породжує лише правові наслідки, пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті 216 ЦК України такими наслідками є поновлення сторін у їх початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.
Отже, визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304 гс 18).
Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 688/3874/18.
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Крупінська Н.Л. звернулися до суду із позовними вимогами про визнання нікчемного правочину (додаткового договору) недійсним, спір щодо застосування наслідків недійсного правочину відсутній, відтак заявлені позовні вимоги не є належним способом захисту прав, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 89, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 6, 15, 16, 205, 207, 215, 216 526, 626, 628, 638-639 ЦК України, суд-
у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання додаткового договору недійсним – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 .
Представник позивача – ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 . 
Відповідачі: 
- Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570;
- ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Мельник Вікторія Миколаївна, адреса: м. Луцьк, просп. Молоді, 4Е, Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 24.07.2026 року.