УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року
м. Київ
справа № 295/4922/23
провадження № 51-4231 зво 23
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву  ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі № 295/4922/23 та судових наказів та виконавчого листа в цивільній справі № 935/2514/22 за виключними обставинами 
встановив:
ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду із заявою, в якій порушує питання про перегляд судових рішень у кримінальному провадженні № 295/4922/23 та судового наказу, виконавчого листа в цивільній справі № 935/2514/22 за виключними обставинами.
Як убачається з матеріалів провадження за заявою ОСОБА_4 , які наявні в цьому провадженні, в межах кримінального судочинства слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ухвалою від 10 травня 2024 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадової особи, що полягала в невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді, Житомирський апеляційний суд ухвалою від 23 червня 2023 року її апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.
Крім того, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті провадження за її заявою про перегляд ухвали від 23 червня 2023 року за виключними обставинами.
Верховним Судом у цьому кримінальному провадженні були розглянуті касаційні скарги ОСОБА_4 та результатом такого розгляду постановлені судові рішення, а саме: ухвали Верховного Суду від 06 грудня 2023 року, 31 серпня 2023 року та 22 липня 2024 року, якими відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, після її перегляду в суді апеляційної інстанції про відмову в задоволенні скарг ОСОБА_4 на бездіяльність органів досудового розслідування про невнесення відомостей до ЄРДР. Також ухвалами Верховного Суду від 13 вересня, 22 жовтня 2024 року, 24 червня, 31 липня, 05 вересня, 06 жовтня, 21 жовтня, 27 листопада, 23 грудня 2025 року, 02 лютого, 18 лютого, 23 березня, 20 квітня 2026 року ОСОБА_4 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційними скаргами на постановлені ухвали у цьому кримінальному провадженні, а саме про перегляд їх за нововиявленими обставинами.
ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду із заявою, в якій порушувала питання про перегляд судових рішень у справі № 295/4922/23 та судових наказів і виконавчого листа в цивільній справі № 935/2514/22 за виключними обставинами. 
При цьому у вказаній заявіОСОБА_4 просила відкрити касаційне провадження у справі № 295/4922/23, проте не вказувала які саме судові рішення, постановленні у цьому кримінальному провадженні та які обставини вказують на наявність підстав для їх перегляду за виключними обставинами і що це є предметом розгляду суду касаційної інстанції. Також ОСОБА_4 на вказувала на виключні обставини, з огляду на положення ст. 459 ч. 3, ст. 462 ч. 2 п. 5 КПК України, натомість вона посилалась на судові накази постановлені у цивільній справі у цивільній справі № 935/2514/22 з якими вона не погоджується. Також ОСОБА_4 не зазначала про вирішення питання щодо строку подачі заяви, передбаченого ст. 461 КПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2026 року заяву ОСОБА_4 залишено без руху у зв?язку із невідповідністю її вимогам ст. 462 КПК України та надано їй десятиденний строк для усунення її недоліків.
Також ОСОБА_4 було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, залишеної без руху, така заява повертається особі, яка її подала.
Копія ухвали була надіслана ОСОБА_4 та отримана відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення кореспонденції 03 червня 2026 року.
15 червня 2026 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 28 травня 2026 року від ОСОБА_4 надійшла заява від 13 червня 2026 року.
Проте, як убачається зі змісту  заяви, вимог ст. 462 КПК України ОСОБА_4 не дотримано та вказані в ухвалі недоліки не усунуто. 
Так, у поданій заяві ОСОБА_4 повторно посилається на накази постановлені у цивільній справі № 935/2514/22, вказуючи на те, що це є кримінальна справа, а не цивільна, при цьому просить накласти арешти на майно і застосувати запобіжні заходи у виді тримання під вартою до службових та посадових осіб.
Однак ОСОБА_4 , звертаючись до Верховного Суду, не вказує на судові рішення, які просить переглянути у кримінальному провадженні справа № 295/4922/23, не наводить обґрунтування, які б свідчили про те, що саме суд касаційної інстанції, на її думку, повинен переглянути ці судові рішення за виключними обставинами. При цьому ОСОБА_4 не наводить і посилань на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин та відповідного їх обґрунтування, з огляду на положення ст. 459 ч. 3, ст. 462 ч. 2 п. 5 КПК України.
Відповідно до ст. 429, ч. 3, п. 1, ст. 464 ч. 3 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами повертається, якщо особа не усунула недоліки заяви, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки ОСОБА_4 не усунуто недоліків заяви, яку залишено без руху, то її заява підлягає поверненню.

Відповідно до ст. 429 ч. 4 КПК України повернення заяви не позбавляє права повторного звернення в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку, передбаченого ст. 461 КПК України. 
Керуючись ст. ст. 464 ч. 3, 429 ч. 3 КПК України,
постановив:
Заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі № 295/4922/23 та судових наказів і виконавчого листа в цивільній справі № 935/2514/22 за виключними обставинамиповернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3