П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року місто Київ 
справа № 363/4326/25
провадження № 22-ц/824/8291/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Євграфової Є.П., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» 
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мунтяну Ігорем Івановичем, 

на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Котлярової І.Ю.,- 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори: 3 лютого 2021 року кредитний договір № 2001806950601, за яким відповідачу видано кредит у сумі 8 000, 00 грн та 23 вересня 2022 року кредитний договір № 1010572401, за яким відповідачу видано кредит у сумі 107 995, 52 грн.
Відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 9 квітня 2025 року становить: 
- по кредитному договору № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року у розмірі 13 064, 63 грн., з яких: 7 033,62 грн. - заборгованість за кредитом; 6 031,01 грн. - заборгованість за процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; 
- по кредитному договору № 1010572401 від 23 вересня 2022 року у розмірі 112 258, 93 грн., з яких: 83 250, 26 грн. - заборгованість за кредитом; 13, 32 грн. - заборгованість за процентами; 28 995, 35 грн. - заборгованість за комісією. 
Відтак, загальна сума заборгованості за вказаними кредитними договорами станом на 9 квітня 2025 року склала 125 323, 56 грн. 
Щодо нарахування комісії зазначав, що між сторонами в заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року було погоджено, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому наполягає на правомірності позовних вимог до відповідача по стягненню комісії, що є законним і відповідає чинному законодавству, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості з відповідача.З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 125 323, 56 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2025 року задоволено позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитними договорами № 2001806950601 від 03 лютого 2021 року, № 1010572401 від 23 вересня 2022 року у загальному розмірі 125 323 гривень 56 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір у розмірі 2 422 гривень 40 копійок.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2026 року залишено без задоволення заяву представника відповідача - адвоката Мунтяну І.І. про перегляд заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2025 року.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мунтяну І.І. 18 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до того, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням принципів справедливості, законності та розумності та призвело до постановлення незаконного рішення.
Відповідач до ухвалення оскаржуваного рішення не був обізнаний про факт подання до нього позову банком, про судову справу № 363/4326/25 та проухвалене в ній оскаржуване заочне судове рішення, що є окремою підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення.
Банк не довів існування послуг за які відповідачу нарахована комісія, відповідно положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Публічної пропозиції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Правом на подання відзиву позивач не скористався.
В судове засідання не з`явилися учасники справи, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції суду до електронних кабінетів представника відповідача адвоката Мунтяну І.І. та АТ «ПУМБ»(а.с. 153-154).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Мунтяну І.І. 4 вересня 2026 року подав до суду заяву, в який просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
Позивач причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.
Оскільки судове рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 3 лютого 2021 року ОСОБА_1 власноруч підписав заяву № 2001806950601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до змісту вказаної заяви відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку. Номер кредитної картки миттєвого випуску (не персоніфікованої) НОМЕР_2 . Просив банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 8 000,00 гривень. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня кредитного ліміту. Також підписанням заяви відповідач підтвердив, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна картка та ПІН, а також, що з правилами платіжної картки ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись. Стандартна процентна ставка складає 47,88 %. Реальна річна процентна ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 12 577,58 грн. (розрахунок здійснено за умови виникнення заборгованості у розмірі 10 000, 00 грн. та наступним її погашенням у строки 12 місяців рівними платежами.
Паспорт споживчого кредиту від 3 лютого 2021 року, підписаний власноруч ОСОБА_1 , з інформацією, яка була надана споживачу до укладення договорів про споживчий кредит.
Зі змісту Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка є складовою частиною договору, слідує, що у ній зазначено умови надання та обслуговування кредитної карти.
Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року вбачається, що 3 лютого 2021 року на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000,00 грн. Вказане також підтверджується випискою з особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 .
З наданого суду розрахунку заборгованості за договором № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року вбачається, що станом на 9 квітня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року становить 13 064, 63 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 7 033, 62 грн; заборгованість за відсотками - 6 031, 01 грн; заборгованість за комісією - 0 грн.
23 вересня 2022 року ОСОБА_1 з використанням ОТР-паролю, направленим на номер телефону НОМЕР_4 , підписав заяву № 1010572401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Зі змісту заяви вбачається, що відповідач просив надати кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 107 995, 52 грн строком на 48 місяців, в т.ч. з метою погашення заборгованості 107 995,52 грн. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості визначено у розмірі 1,4 %, розмір процентної ставки 0,01% річних.
Спосіб надання Споживчого кредиту на загальні споживчі цілі: банківський переказ (за реквізитами зазначеними у п.10).
Підписуючи цю заяву, ОСОБА_1 уповноважує банк здійснити переказ суми споживчого кредиту з цільовим призначенням на погашення заборгованості за реквізитами, зазначеними в п. 10 цієї заяви.
Відповідно до п. 10 заяви, заборгованість: кредитор - АТ «ПУМБ», основний договір 1001941398801, сума заборгованості - 107 995,52 грн, реквізити для погашення - 29097114462680.
Дата видачі кредиту / дата платежу (до 23 числа кожного календарного місяця); платіжні періоди з 23 вересня 2022 року по 23 вересня 2026 року. Чиста сума кредиту / сума платежу за розрахунковий період (грн) 3 762,31 щомісяця та 3 761,88 (останній платіж), усього за 48 місяців (періодів) 180 590,45. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн) 1 511,94, усього за 48 місяців (періодів) 72 573,12.
Інші комісії за послуги банку, які не передбачають регулярність їх сплати (в тому числі, але не виключно, за внесення готівки через касу АТ «ПУМБ» тощо),- сплачуються за ініціативою клієнта та не входять до суми щомісячних платежів за споживчим кредитом, та визначаються у ДКБО, Тарифах банку; зміст послуги банку визначається у ДКБО.
Реальна річна процентна ставка 31,851 %; загальні витрати за споживчим кредитом 72 594,93 грн; загальна вартість кредиту 180 590, 45 грн.
Реквізити для погашення заборгованості за споживчим кредитом рахунок № НОМЕР_5 у АТ «ПУМБ», ІПН 3564103674.
23 вересня 2022 року відповідачем підписано з використанням ОТР-паролю, направленим на номер телефону НОМЕР_4 , паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка була надана споживачу до укладення договорів про споживчий кредит.
Відповідно до платіжної інструкції № TR.60485761.73281.25578 від 23 вересня 2022 року АТ «ПУМБ» перерахував кошти на рахунок № НОМЕР_5 у розмірі 107 995, 52 грн. У графі призначення платежу вказано «надання кредитних коштів за договором № 1010572401 від 23/09/2022 за позикою ОСОБА_1 .
З виписки з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 23 вересня 2022 року на рахунок № НОМЕР_6 , зараховано кредитні кошти за договором № 1010572401 від 23 вересня 2022 року у розмірі 107 995, 52 грн.
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № № 1010572401 від 23 вересня 2022 року станом на 9 квітня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 112 258, 93 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 83 250, 26 грн., заборгованість по процентам - 13, 32 грн., заборгованість по комісії - 28 995, 35 грн.
10 квітня 2025 року АТ «ПУМБ» на адресу ОСОБА_1 направлено письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 2001806950601 та кредитним договором № 1010572401.
Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання перед кредитодавцем, не повернув надані йому кредитні кошти ні в строки, передбачені зазначеними договорами, а ні до теперішнього часу, внаслідок чого має заборгованість в сумі 125 323, 56 грн, що підтверджується відповідними розрахунками складеними станом на 9 квітня 2025 року.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустимим доказом щодо надання кредитних коштів, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитами.
Будь-які докази, які б спростовували наведені позивачем розрахунки заборгованості за вказаними кредитними договорами, у матеріалах справи відсутні. Відповідачем не надано доказів виконання свого зобов`язання перед банком. ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що він погодився на отримання кредитів саме на умовах, що визначені договорами, в тому числі щодо нарахування комісії.
З такими висновками повністю не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).
Як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, згідно постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Відтак, надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустимим доказом щодо надання кредитних коштів, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитами.
Будь-які докази, які б спростовували наведені позивачем розрахунки заборгованості за вказаними кредитними договорами, у матеріалах справи відсутні. 
Крім того, в апеляційній скарзі відповідач хоч і заперечує проти укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, проте також не надає доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та доводи позивача про факт укладання кредитних договорів № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року та № 1010572401 від 23 вересня 2022 року, 
Слід зауважити, що стороною відповідача розрахунок заборгованості належним чином не оспорено і не спростовано, а також не надано власного обґрунтованого контррозрахунку заборгованості, який би міг свідчити про те, що розмір заборгованості відповідача є меншим. Із клопотаннями про проведення судово-бухгалтерської експертизи сторона відповідача до суду не зверталась.
Таким чином, враховуючи викладене, оскільки не встановлено факту належного виконання зобов`язань відповідачем за кредитними договорами, натомість встановлено, що є наявна заборгованість за тілом кредиту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року у розмірі - 13 064, 63 грн, з яких: 7 033, 62 грн - заборгованість за кредитом, 6 031, 01 грн - заборгованість процентами, 0 грн.- заборгованість за комісією
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1010572401 від 23 вересня 2022 року у розмірі - 112 258, 93 грн, з яких: 83 250, 26 грн - заборгованість за кредитом, 13,32 грн - заборгованість за процентами, 28 995,35 грн - заборгованість за комісією.
Проте, заперечення відповідача щодо безпідставного нарахування банком комісії відповідає судовій практиці та є обґрунтованим з урахуванням наступного.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У даній справі судом встановлено, що умовами кредитного договору від № 1010572401 від 23 вересня 2022 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за управління кредитом, яка складає 1,4 %. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена в Графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1544,94 грн. щомісяця.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення умов кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією, є необґрунтованими з вказаних підстав і задоволенню не підлягають. Відповідно загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача підлягає зменшенню на суму нарахованої банком комісії (125 323, 56 грн - 28 995,35 грн) та становить суму 96 328,21 грн, з яких: заборгованість по кредитному договору від 3 лютого 2021 року у розмірі - 13 064, 63 грн (7 033, 62 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 031, 01 грн - заборгованість процентами); по кредитному договору від 23 вересня 2022 року у розмірі - 83 263,58 грн (83 250, 26 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13,32 грн - заборгованість за процентами).
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчинення процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою.
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик (частини 2,3 статті 128 ЦПК України).
Відповідно до частини 8 статті128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як убачається з матеріалів справи суд першої інстанції на виконання частини 6 статті 187 ЦПК України звернувся до Вишгородської міської ради Київської області з запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 та отримав відповідь, що останній зареєстрований: АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції чотири рази на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 направлялися судові повістки. Судова повістка на судове засідання, в якому було ухвалене оскаржуване рішення, повернулася до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.77).
Зважаючи на пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 28 листопада 2025 року була вручена повістка.
Таким чином доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права через не повідомлення відповідача про судове засідання є безпідставними.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно вимог пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.
Таким чином, оскільки рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права в частині комісії, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а визначена судом першої інстанції сума заборгованості, яка підлягає стягненню, зменшенню на суму 28 995,35 грн. Відповідно підлягає зменшенню і сума судового збору.
Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 76,86%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1861,86 грн (2422,40 грн x 76,86% : 100). 
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, на його користь на 23,14 %, з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 840,90 грн (3633,60 грн x 23,14 % : 100).
На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мунтяну Ігорем Івановичем, задовольнити частково.
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2025 року змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства«Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 2001806950601 від 3 лютого 2021 року, № 1010572401 від 23 вересня 2022 року з125 323,56 гривень до 96 328,21 грн.
Зменшити стягнуту з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суму судового збору за подання позову з 2422,40 гривень до 1861,86 гривні.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 840,90 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Є.П Євграфова 

Л.Д. Поливач