ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
08 липня 2026 року 	Справа № 280/1624/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )
до 1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )
2. Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
27.02.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до 1. ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач 1), 2. Військової частини НОМЕР_3 (далі – відповідач 2), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 04.02.2026 № 572 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування на військову службу за призовом у воєнний час ОСОБА_1 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 ;
зобов`язати відповідача 1 поновити ОСОБА_1 на обліку військовозобов`язаних та резервістів та внести відповідні зміни до системи «Оберіг», а також поновити інформацію щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Крім того, просить витребувати Військової частини НОМЕР_3 наказ командира (по стройовій частині) в частині, що стосується зарахування на військову службу за призовом у воєнний час ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними наказами ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 . Разом із тим, позивач вважає такі накази протиправними, оскільки він згідно з п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягав мобілізації. Проте, відповідачем 1 не вжито належних заходів щодо з`ясування таких обставин. З огляду на незаконність оскаржуваного позивачем акта індивідуальної дії, який хоч і вичерпує дію фактом виконання, його скасування не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій центром комплектування при мобілізації військовозобов`язаних осіб, які мають право на відстрочку від призову. З урахуванням наведеного просить задовольнити позов.
Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 02.03.2026 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі № 280/1624/26 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; клопотання про витребування доказу задоволено.
Відповідач 1 позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 05.03.2026 № 11844) послався на те, що під час перевірки інформації про можливу відстрочку ОСОБА_1 , в Єдиному державному реєстрі призовників, резервістів та військовослужбовців були відсутні відомості щодо відстрочки. При цьому, виявлено порушення правил військового обліку, а саме позивач не прибув вчасно за повісткою 20.01.2026, тому доставлений працівником поліції для складання адміністративного протоколу та направлений для проходження ВЛК. Згідно довідки військово-лікарської комісії від 04.02.2026 № 2026-0204-1239-4369-7 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби. Отже, твердження позивача про формальне проходження медичного огляду не відповідає дійсності та спростовується документально. Позивача включено до поіменного списку (тобто мобілізовано) 04.02.2026 о 20:07, згідно витягу з наказу від 04.02.2026 № 572 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Крім того, позивач перебуває у Військовій частині НОМЕР_3 , тобто є військовослужбовцем, внаслідок чого на нього вже розповсюджуються гарантії, надані військовослужбовцям, а не військовозобов`язаним. З огляду на викладене, дії та наказ відповідача щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в період воєнного часу є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.
09.03.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 12271), в якій вона заперечує проти доводів відповідача 1.
Відповідач 2 позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 16.03.2026 № 13632) зазначив, що підставою для видання наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_3 є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця. Позивач доставлений до Військової частини НОМЕР_3 з усіма документами, необхідними для його зарахування до списків особового складу військової частини. Як видно зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 04.02.2026 № 35, зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_3 відбулося на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.02.2026 № 09/492. Позивач вважається призначеним на посаду, зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення за нормою № 1 (каталог) з 05.02.2026. На момент видання спірного наказу від 04.02.2026 ОСОБА_1 являвся військовослужбовцем, як такий, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Розподіл особового складу (зокрема і з урахуванням даних про право на відстрочку), зазначеного у вищевказаному поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі ОСОБА_1 , у Військову частину НОМЕР_3 військовою частиною не здійснювався, і здійснюватися не міг через відсутність на те відповідних повноважень. Повноваження представника військової частини, що приймає поповнення, щодо вивчення права на відстрочку такого поповнення при його прийнятті в ІНФОРМАЦІЯ_3 , - законодавчими актами не передбачено. Дії Військової частини НОМЕР_3 щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 відповідають вимогам п. 14 Розділу ІІ, п.п. 2, 5 Розділу V Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280. Після мобілізації виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ № 1153/2008. Рішення про призов та про призначення до військової частини вже реалізовані, а тому їхнє скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача. Стосовно зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_3 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 , то така вимога задоволенню не підлягає також і через те, що позивач не подав доказів того, що він звертався до командира означеної військової частини із рапортом про звільнення з військової служби. У задоволенні позову просить відмовити.
17.03.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 14036), в якій вона заперечує проти доводів військової частини.
Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 04.02.2026 № 572 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період солдата ОСОБА_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 04.02.2026 № 35 солдата ОСОБА_1 , призваного через ІНФОРМАЦІЯ_3 , наказано вважати призначеним на посаду, зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_3 та на всі види забезпечення; наказано вважати таким, що з 04.02.2026 справи та посаду прийняв.
Незгода із зазначеними наказами зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною чотирнадцятою статті 2 Закону № 2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:
ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;
військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025, від 15.04.2025 № 235/2025, від 14.07.2025 № 478/2025, від 20.10.2025 № 793/2025, від 12.01.2026 № 40/2026, від 27.04.2026 № 342/2026.
У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Позивач зауважує, що його призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період є протиправним, оскільки він відповідає умовам, наведеним у пункті 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, а саме є здобувачем вищої освіти, який навчається за денною формою навчання, та має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надану ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підтвердження цих тверджень до матеріалів справи надано, крім іншого, витяг з наказу по НУ «Запорізька політехніка» від 09.09.2022 № 405-С «Про зарахування на навчання», виписку з ЄДЕБО, довідку про здобувача освіти за даними ЄДЕБО від 04.02.2026 № 832871, довідку НУ «Запорізька політехніка» від 04.02.2026 № 18, лист ЗРТЦК та СП від 31.05.2023 № МВ/4570 про те, що позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 26.11.2023.
Разом із тим, частиною 7 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно пункту 11 цього Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім іншого, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2024 у справі № 160/10728/23 звернув увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 60 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період особам, зазначеним у підпункті 1 пункту 2 додатка 5, надається на семестр, але не більше ніж на шість місяців.
Лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.05.2023 № МВ/4570 підтверджує, що позивачу на підставі заяви від 26.05.2023 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 26.11.2023, тобто на шість місяців.
Натомість, будь-яких належних та достовірних доказів (зокрема, витягу із застосунку «Резерв+» або «ДІЯ», інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів), які підтверджують, що уповноваженим органом після 26.11.2023 оформлено ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до суду не надано. 
Тобто, суду не доведено, що станом на час прийняття оскаржуваних у цій справі наказів позивач мав діючу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Стосовно доводів позивача про те, що обов`язок перевірки наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації покладено на відповідача 1, суд зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку. Натомість, фактичні обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин дозволяють суду дійти висновку, що позивач на час прийняття спірних наказів не скористався можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб.
На цій основі суд доходить висновку, що оскаржувані у цій справі накази прийняті відповідачами правомірно та підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні. Відповідно, відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог, які є похідними від вимог про визнання протиправними та скасування цих наказів.
Доводи позивача стосовно протиправного, на його думку, доставлення до ТЦК та проходження ВЛК судом відхиляються, оскільки зазначені дії не є предметом даного спору.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 08.07.2026.

Суддя Ю.П. Бойченко