КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/6690/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026року   місто Київ
справа № 760/10356/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Верещінської І.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Уквітні 2024 року позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором яка виникла станом на 20 грудня 2021 року у розмірі 88343,01 грн.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 12 серпня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн., процентна ставка 26% річних. 
Вказував, що 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». 
Посилався на те, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року у задоволені позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що факт виконання позивачем умов договору факторингу від 20 грудня 2021 року підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників та платіжним дорученням, за яким ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувало на рахунок АТ «Альфа-Банк» зазначені у п.4.2 договору факторингу суму коштів, а відтак позивач набув право вимоги до відповідача.
Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для висновку про відсутність в матеріалах справи доказів про набуття позивачем права вимоги до  ОСОБА_3 .
Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та  ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631230365. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн., які позичальник зобов`язувався повернути кредитодавцю та сплатити відсотки за користування ними в розмірі 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов'язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% річних від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.
Договір підписаний позичальником  ОСОБА_2 власноручно.
Відповідно, підпис позичальника в оферті на укладання угоди про надання кредиту №631230365 та в паспорті споживчого кредиту свідчить про те, що остання отримала усю інформацію про умови кредитування, погодилася на зазначені умови та взяла на себе відповідні зобов'язання.
20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №4, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав суду копію додатку 1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, який не містить відомостей щодо переходу права вимоги до   ОСОБА_3 за кредитним договором №631230365 від 12 серпня 2019 року, оскільки в ньому взагалі не вказано позичальника. А тому суд позбавлений можливості встановити, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження переходу права вимоги до відповідача, позивач надав копії: додатку 1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, з якого вбачається, що від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №631230365 на загальну суму 88343,01 грн.; акту приймання-передачі реєстру боржників; платіжного доручення від 20 грудня 2021 року №34291.
Надані позивачем вищезазначені докази підтверджують факт передачі від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №631230365 від 12 серпня 2019 року.
З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що станом на 20 грудня 2021 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 88343,01 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 77380,34 грн., заборгованості по відсоткам - 9547,22 грн., овердрафт (несанкціонована заборгованість) - 1415,45 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами було доведено розмір наявної у відповідача заборгованості. 
Встановивши, що відповідач не виконала зобов`язання за кредитним договором №631230365 від 12 серпня 2019 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 88343,01 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу позивач надав копії: договору №05-10/23 про надання правничої допомоги; акту приймання-передачі наданих послуг №1 на суму 7100 грн.
Оскільки позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції понесено витрати на правничу допомогу, а відповідачем їх розмір належним чином не спростований, колегія суддів вважає зазначені витрати обґрунтовані.
Таким чином, відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 7570 грн. та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 7100 грн.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження: місто Київ, площа Солом`янська, 2, код ЄДРПОУ 40340222 заборгованість у розмірі 88343 грн. 01 коп, судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 7570 грн. та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 7100 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий:

Судді: