ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
02068, м. Київ, вул. Кошиця, 5-А

справа № 753/19906/25
провадження № 2/753/7738/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 січня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «ХІМІК-21» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Житлово-будівельний кооператив «ХІМІК-21» (далі по тексту - позивач, ЖБК «ХІМІК-21» ) звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10 969,88 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . ЖБК «Хімік-21» здійснює управління та утримання вказаного будинку. Відповідно до рішень загальних зборів та правління кооперативу було встановлено розміри внесків на ремонтний фонд та утримання будинку. Позивач зазначає, що відповідач не в повному обсязі виконує свої зобов`язання щодо оплати вказаних послуг, внаслідок чого за період з лютого 2024 року по серпень 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 10 969,88 грн.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами направлялася відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання/перебування. Проте, поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за адресою зареєстрованого місця проживання».
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України)).
За приписами п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на викладене вище, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд даної справи, однак, будь-яких процесуальних документів, зокрема заяв із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та письмового відзиву на позов на адресу суду ним не направлено. Крім того, від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а відтак розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ЖБК «ХІМІК-21» зареєстрований 06.05.1993 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру Серія НОМЕР_1 від 15.01.1999 року.
Згідно з витягом з протоколу №38 від 02.12.2012 року загальних зборів членів ЖБК «Хімік-21», з 01.01.2013 року встановлено внесок на ремонтний фонд у розмірі 24,00 грн з кожного власника квартири.
Відповідно до протоколу засідання правління ЖБК «Хімік-21» від 11.08.2017 року, внесок на утримання житлового будинку та прибудинкової території було встановлено у розмірі 6,73 грн за 1 кв.м загальної площі.
Згідно з протоколом засідання правління ЖБК «Хімік-21» від 24.04.2024 року, було прийнято новий розмір нормативних витрат на утримання будинку, зокрема, 11,49 грн за 1 кв.м.
Як вбачається з наданого позивачем детального розрахунку боргу, відповідачеві здійснювалися нарахування згідно із затвердженими тарифами. Так, з лютого 2024 року по березень 2024 року щомісячний платіж становив 551,30 грн, а з квітня 2024 року по серпень 2025 року - 924,24 грн.
Загальна сума нарахованих платежів за вказаний період становить 19 019,88 грн. відповідачем здійснювалися часткові оплати (у лютому, червні, жовтні 2024 року та червні, серпні 2025 року) на загальну суму 8 050,00 грн. Відтак, сальдо заборгованості відповідача на кінець серпня 2025 року становить 10 969,88 грн.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто такий обов`язок є похідним від належних власнику правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Спірні правовідносини також регулюються нормами Закону України «Про кооперацію», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
За змістом ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, до виключної компетенції яких, серед іншого, належить затвердження кошторису, балансу, а також визначення розмірів внесків та платежів. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Відповідно до ст. 12 цього Закону основними обов`язками членів кооперативу є виконання рішень органів управління кооперативу та сплата визначених статутом внесків. 
Положеннями пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з управління багатоквартирним будинком, що включають утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів тощо.
У системному взаємозв`язку зазначених норм права вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території пропорційно до своєї частки співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників.
Судом встановлено, що відповідач є власником квартири у будинку, управління яким здійснює ЖБК «Хімік-21». Відповідно до Розділів 5 та 6 Статуту ЖБК «Хімік-21», співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно вносити платежі на утримання житлового будинку та прибудинкової території.
Суд бере до уваги сталу правову позицію Верховного Суду (зокрема, викладену у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/16591/16-ц, постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15), згідно з якою споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувалися, а факт відсутності укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача (власника квартири) від оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за наявності підтверджених витрат на управління та утримання будівлі.
Непроживання Відповідача у квартирі, відсутність реєстрації місця проживання за вказаною адресою або той факт, що Відповідач не є членом ЖБК, не звільняє його від закріпленого абсолютного обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг (послуг з управління будинком).
Оскільки Відповідач, будучи власником квартири у вказаному будинку, не виконує свої зобов`язання зі сплати встановлених загальними зборами та правлінням ЖБК внесків на утримання спільного майна (щомісячних платежів та внеску до ремонтного фонду), у нього утворилася заборгованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач належними та допустимими доказами не спростував наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості, доказів здійснення повної оплати за вказаний у позові період (з лютого 2024 року по серпень 2025 року) суду не надав.
Враховуючи викладене, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості у розмірі 10 969,88 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
А відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Крім того, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн, що підтверджується відповідними доказами, доданими до матеріалів позовної заяви (договір, платіжне доручення, акт виконаних робіт).
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн, а також та витрати на правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн., розмір який відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і пропорційні із складністю справи та виконаною адвокатом роботою у суді першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 128, 141, 259, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «ХІМІК-21» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «ХІМІК-21» (ЄДРПОУ 23493399, адреса місцезнаходження: 02140, м. Київ, проспект Миколи Бажана, будинок 28-А) заборгованість по оплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 10 969,88 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

СУДДЯ:          КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складання повного тексту рішення 28.05.2026 року.