ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | | Справа № 380/24767/25 пров. № А/857/20381/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р. М., суддів Димарчук Т. М.,Сала П. І., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року (головуючий суддя Чаплик Ірина Дмитрівна, м. Львів) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
Короткий зміст позовних вимог
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення №913240130088 від 14.11.2025 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (Відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг) (ЄДРПОУ 14099344), яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 XII у зв`язку з відсутністю законних підстав до перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області (ЄДРПОУ 14099344) перевести ОСОБА_1 з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 та призначити вказану пенсію з 05.11.2025 - на підставі поданої заяви зареєстрованої за №2264 та доданими до неї документами в тому числі і Довідками про складові (інші складові) заробітної плати, виданими ГУ ДПС у Львівській області від 05.11.2025 №167- 13-01-10-21; №168-13-01-10-21.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суд першої інстанції постановив рішення, яким задоволено частково адміністративний позов, а саме суд: - визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.11.2025 №913240130088 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; - зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», починаючи з 05.11.2025.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця. Суд першої інстанції зазначив, що присвоєння позивачці спеціальних звань, а не рангів державного службовця, не змінює правової природи її служби та не є підставою для виключення відповідних періодів роботи з державної служби, оскільки такі спеціальні звання прирівнюються до рангів державних службовців. Врахувавши записи трудової книжки позивачки та положення пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, а також Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, суд дійшов висновку, що період роботи позивачки в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії відповідно довідок, виданих ГУ ДПС у Львівській області від 05.11.2025 №167- 13-01-10-21; №168-13-01-10-21 з мотивів їх передчасності, оскільки спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII. Ця вимога стосуються розміру пенсійної виплати, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Відповідач оскаржив рішення першої інстанції до Восьмого апеляційного адміністративного суду в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається на те, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Згідно записів трудової книжки позивачка в період, який просить зарахувати до стажу державної служби працювала в органах державної податкової служби та їй присвоювалися спеціальні звання. Враховуючи наведене, позивачці правомірно відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки заявниця не має необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, передбачених Законом №889-VІІІ.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивачка правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Обставини справи, які встановив суд першої інстанції та перевірив суд апеляційної інстанції
ОСОБА_1 є пенсіонером, з 01.12.2009 по 28.02.2019 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Згодом була переведена на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 06.09.1983 по 30.11.2009 працювала на різних посадах в органах державної податкової служби. За цей період ОСОБА_2 : -01.11.1992 – присвоєно звання радника податкової служби ІІ рангу; - 26.04.1994 прийняла присягу державного службовця; 24.03.2004 присвоєно 10 ранг державного службовця; -07.04.2006 – присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби І рангу» (а.с. 13-16).
Головне управління Державної податкової служби у Львівській області видало позивачці довідки від 05.11.2025 №167- 13-01-10-21; №168-13-01-10-21 про складові заробітної плати.
05.11.2025 позивачка звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про перерахунок пенсії, просила перевести її на пенсію за Законом України «Про державну службу». До заяви додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 05.11.2025 №167- 13-01-10-21; №168-13-01-10-21.
Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.11.2025 №913240130088 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії. Рішення обґрунтоване тим, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 з 01.12.2009 по 28.02.2019 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Перерахунок пенсії державному службовцю був передбачений статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну службу» у редакції від 10.12.2015 №889-VIII. Закон України «Про державну службу» у редакції від 10.12.2015 №889-VIII не містить норм, які передбачають проведення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям, у тому числі у зв`язку із підвищенням заробітної плати, а тільки поновлення в розмірі раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХП. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в переході на інший вид пенсії згідно Закону України “Про державну службу” у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини
відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» 10.12.2015 № 889-VIII (далі – Закон № 889) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Закон № 889 набрав чинності 01.05.2016, одночасно втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), що передбачав особливості пенсійного забезпечення державних службовців. Разом з тим, пп. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 передбачено переживаючу дію статті 37 Закону № 3723-XII, тобто законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у особи є право на призначення пенсії відповідно до цієї норми Закону №3723-ХІІ.
Так, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII визначали, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом № 889-VIII) певного стажу держслужби (10 років для осіб, що станом на цю дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 цього Закону визначає структуру заробітної плати, до якої входять: - основна заробітна плата (встановлюється у вигляді посадових окладів для службовців); - додаткова заробітна плата (включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); - інші заохочувальні та компенсаційні виплати (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Відповідно до статті 33 Закону №3723-ХІІ заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов`язків. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до статті 341 Податкового кодексу України (далі – ПК України) служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов`язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Пунктом 342.4 статті 342 ПК України визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями (пункт 342.4.). 
Згідно з приписами пункту 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Позиція суду апеляційної інстанції
У спірних правовідносинах слід оцінити обґрунтованість висновку органу ПФУ щодо неможливості зміни виду (призначення) пенсії заявника, який отримує пенсію за віком на підставі Закону № 1058-IV, на пенсію на підставі Закону України «Про державну службу».
Суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов висновку, що позивачка станом на 01.05.2016 мала необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а тому відповідає умовам для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Крім того суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не стосуються питання про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а стосуються переведення позивача з одного виду пенсії – по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII.
Аргументи апелянта зводяться до того, що позивачу призначалась раніше пенсія державного службовця по інвалідності, а законом не передбачено права на перерахунок пенсії колишнім державним службовцям.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому не є предметом апеляційного перегляду. 
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на такі мотиви:
за наявності права на пенсію на підставі різних пенсійних законів або на різні види пенсії в межах одного закону (напр., Закону №1058), закон дозволяє особі звертатися до органу ПФУ про переведення з одного виду пенсії на інший (в межах одного закону чи з пенсії на підставі одного закону на інший). 
Відповідно до оскаржуваного рішення, підставою відмови у переведенні позивачки на інший вид пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ та п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VII є те, що їй вже призначалася пенсія згідно із Законом “Про державну службу” № 889-VIII раніше.
З цього приводу колегія суддів зазначає таке. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, пенсія держслужбовця), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії. Тому хибним є аргумент апелянта про те, що у позивачки відсутнє право на переведення її на пенсію держслужбовця, оскільки він вже раніше використав право на призначення та отримання такої пенсії. Той факт, що позивачка раніше отримувала пенсію держслужбовця згідно Закону № 3223-ХІІ, не позбавляє її права перейти на пенсію держслужбовця за нормами Закону № 889-VIІ. 
Закон № 889-VIII, котрий набрав чинності 01.05.2016, визначає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визначали, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а саме:
- 10 років для осіб, що станом на 01.05.2016 займали посади державної служби, або 
- 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Верховний Суд в постанові від 29.04.2020 у справі №539/1855/17 вказав таке: «Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року (справа № 21-275а13) виснував, що аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.»
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця. Враховуючи наведений висновок Верховного Суду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу державної служби період роботи позивачки в органах державної податкової служби, за які позивачці присвоєно спеціальні звання.
За таких обставин позивачка станом на момент набрання чинності Законом №889-VIII мала більше 20 років роботи в органах податкової служби, який підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», що і дає право на отримання пенсії згідно з Законом України «Про державну службу». Отже, позивачка на підставі пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». 
Підсумовуючи наведені мотиви суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення № 913240130088 від 14.11.2025 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви від 05.11.2025 є необґрунтованим, таке слід скасувати як протиправне.
Крім того, суд першої інстанції правильно визначив належний у цій справі спосіб захисту порушеного права позивачки шляхом зобов`язання відповідача перевести позивачку з 05.11.2025 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Оскільки апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З огляду на висновок по суті апеляційної скарги суд покладає понесені апелянтом судові витрати на нього.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 380/24767/25 – без змін.
Понесені апелянтом судові витрати покласти на нього.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення постанови. 

Головуючий суддя | | Р. М. Москаль
судді | | Т. М. Димарчук
| | П. І. Сало
Повне судове рішення складено 14.09.26