СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/10572/25
пр. № 2/759/912/26
06 липня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Будніка В.В., позивачки, ОСОБА_1 , відповідача, ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

УСТАНОВИВ:
І. Позиції учасників справи
Стислий зміст позовної заяви та її обґрунтування
19 травня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКСнадійшла позовна заява  ОСОБА_1 , подана 18 травня 2025 року, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позов обґрунтований тим, що:
- позивачка і відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- 22 березня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва видав судовий наказ у справі № 759/5005/19, яким визначив стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття (далі також - судовий наказ);
- судовий наказ перебуває на виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Святошинський ВДВС); виконавче провадження № НОМЕР_4;
- з лютого 2023 року по 05 травня 2025 року ОСОБА_2 аліменти сплачував не в повному обсязі в результаті чого утворилася заборгованість у сумі 412 195,81 гривень;
- наявність заборгованості зі сплати аліментів дає позивачці право на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати; розмір пені становить 438 833,42 гривень
У зв`язку з наведеним, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2023 року по 05 травня 2025 року у сумі 438 833,42 гривень.
Стислий зміст відзиву на позовну заяву та його обґрунтування
ОСОБА_2 проти позову заперечив.
09 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКСнадійшов відзив на позовну заяву, поданий 06 червня 2025 року.
07 липня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКСнадійшов відзив на позовну заяву, поданий 04 липня 2025 року, тотожний за змістом до відзиву, поданого 06 червня 2025 року.
У відзиві відповідач зазначив, що:
- з дати видачі судового наказу і до 28 лютого 2023 року аліменти на утримання сина він сплачував шляхом їх відрахування із заробітної плати; заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року відсутня
- 28 лютого 2023 року до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) надійшла заява позивачки про повернення судового наказу; 20 березня 2023 року судовий наказ повернутий позивачці;
- з моменту повернення судового наказу він уживав систематичних заходів щодо встановлення місця перебування дитини та з`ясування реквізитів для оплати аліментів, проте позивачка ухилилася від їх надання;
- 12 січня 2024 року Святошинський ВДВС, на підставі заяви позивачки, прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу; за лютий-березень 2024 року аліменти сплачені шляхом їх відрахування з заробітної плати відповідача;
- 29 березня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яким звільнив відповідача від сплати аліментів за судовим наказом за період з 31.01.2023 по 23.02.2023 та з 25.12.2023; постановою Київського апеляційного суду від 18.11.2024 зазначене рішення скасоване;
- 17 квітня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва зупинив виконання за судовим наказом; 11 листопада 2024 року Святошинський районний суд міста Києва вказану ухвалу скасував; в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвала оприлюднена 12 березня 2025 року;
- аліменти за вказаний період відповідач сплачував шляхом їх перерахування на банківський рахунок дитини;
- аліменти за січень-березень 2025 року він сплатив на розрахунковий рахунок Святошинського ВДВС; станом на день подання відзиву вживає заходів щодо погашення заборгованості;
- наведені обставини свідчать про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.
Стислий зміст відповіді на відзив
12 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКСнадійшла відповідь на відзив.
Відповідь на відзив мотивована тим, що:
- відповідач не довів відсутність вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, не зазначив підстав для зменшення розміру пені;
- довідка-розрахунок заборгованості від 05 травня 2025 року є чинною;
- повернення виконавчого листа зумовлене самочинною зміною місця проживання дитини відповідачем;
- сплата аліментів на банківський рахунок дитини не є належним виконанням обов`язку з утримання дитини. 
Позиції сторін у судовому засіданні
У судовому засіданні позивачка позов підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що заборгованість за пенею розрахована на підставі довідки-розрахунку заборгованості від 05 травня 2025 року, яка не скасована. Акцентувала, що повернення судового наказу та зупинення його виконання не звільняють відповідача від обов`язку сплачувати аліменти. Пояснила, що заборгованість за лютий 2023 року не була врахована виконавцем, оскільки звіт про відрахування аліментів за місцем роботи відповідача не був наданий до повернення судового наказу. Повідомлення у месенджері не свідчать про намагання отримати реквізити для сплати аліментів, адже стосуються місця перебування дитини. Листи з вимогою вказати реквізити для сплати аліментів, датовані груднем 2023 року, насправді направлені не були, адже відповідач відразу оплатив їх повернення.
Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Також підтвердив, що з березня 2023 року до січня 2024 року і з квітня 2024 року до квітня 2025 року аліменти не сплачував. Водночас наголосив, що заборгованість виникла не з його вини. Спочатку позивачка забрала судовий наказ з примусового виконання і ухилилася від надання реквізитів для сплати аліментів. У квітні 2024 року виконання судового наказу було зупинене на підставі судового рішення; виконання наказу відновлене лише в березні 2025 року. Акцентував, що до лютого 2023 і після травня 2025 року аліменти сплачував своєчасно і в повному обсязі шляхом їх відрахування із заробітної плати; станом на день розгляду справи заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Із серпня 2024 року позивачка умисно переховує сина та перешкоджає відповідачеві у вихованні та спілкуванні з сином.
ІІ. Процесуальні дії суду
21 травня 2025 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Ключник А.С. постановив ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
05 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла заява ОСОБА_2 про відвід судді Ключника А.С.
05 червня 2025 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Ключник А.С. визнав заяву про відвід необґрунтованою та заявив самовідвід.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 головуючим суддею визначено Петренко Наталію Олексіївну. 
09 червня 2025 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Петренко Н.О. постановила ухвалу про самовідвід.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 головуючим суддею визначено Кравченка Юрія Вікторовича. Справа передана судді 09.06.2025.
16 червня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання на 22 липня 2025 року.
19 червня 2025 року позивачка, ОСОБА_1., через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подала заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 22 липня 2025 року, та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Зазначену заяву суд задовольнив, про що 07 липня 2025 року постановив відповідну ухвалу.
У зв`язку із закінченням процесуального часу 22 липня 2025 року суд оголосив перерву в судовому засіданні до 25 вересня 2025 року.
23 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_2., через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подав заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 25 вересня 2025 року, та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
У задоволенні вказаної заяви суд відмовив, про що 24 вересня 2025 року постановив відповідну ухвалу.
25 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшло клопотання позивачки про розгляд справи в закритому судовому засіданні.
З метою надання відповідачеві часу для подання заперечень на вказане клопотання судове засідання, призначене на 25 вересня 2025 року, суд відклав на 04 листопада 2025 року.
16 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_2., через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подав заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 04 листопада 2025 року, та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Зазначену заяву суд задовольнив, про що 17 жовтня 2025 року постановив відповідну ухвалу.
У зв`язку з відсутністю електропостачання в суді судове засідання, призначене на 04 листопада 2025 року, суд відклав на 09 грудня 2025 року.
09 грудня 2025 року суд без оформлення окремого документа ухвалив повернути позивачці клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні на підставі її заяви, оголосив перерву в судовому засіданні до 28 січня 2026 року.
У зв`язку з відсутністю електропостачання в суді судове засідання, призначене на 28 січня 2026 року, суд відклав на 26 березня 2026 року.
У зв`язку із закінченням процесуального часу 26 березня 2026 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 12 травня 2026 року.
У зв`язку із закінченням процесуального часу 12 травня 2026 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 30 червня 2026 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) для проголошення рішення суд призначив судове засідання на 06 липня 2026 року.
ІІІ. Обставини, які встановив суд
Позивачка і відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 01.06.2017, актовий запис № 2249 (т. 1, а.с. 14).
Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 8032-235392-2017 від 04.01.2017 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 13).
Згідно з довідкою про місця проживання особи № 37266403 від 13.02.2019 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 14).
22 березня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва видав судовий наказ у справі № 759/5005/19, яким визначив стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а.с. 54).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 від 05 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 травня 2025 становить 412 195,81 гривень; заборгованість станом на 28 лютого 2023 року становить 12 051,03 гривень; в лютому 2024 року сплачено аліментів у сумі 28 255,50 гривень, у березні 2024 року - 27 469,39 гривень (т. 1, а.с. 64).
03 березня 2023 року до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - Голосіївський ВДВС) надійшла заява ОСОБА_1 від 28.02.2023 про повернення судового наказу в порядку статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 (т. 2, а.с. 95).
15 березня 2023 року державний виконавець Голосіївського ВДВС направив Офісу Генерального прокурора вимогу про повернення без виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за судовим наказом на адресу Голосіївського ВДВС (т. 1, а.с. 125).
20 березня 2023 року державний виконавець Голосіївського ВДВС прийняв постанову в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно з якою повернув ОСОБА_1 судовий наказ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; відповідно до розрахунку заборгованості від 15.03.2023 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2023 відсутня (т. 1, а.с. 127-128).
З роздруківки листування в месенджері з абонентом «НОМЕР_5» (т. 2, а.с. 17-61) вбачається, що у березні-грудні 2023 року відповідач неодноразово ставить питання про місце перебування та стан здоров`я дитини, вимагає забезпечити спілкування з дитиною (т. 2, а.с. 17-61).
16 грудня 2023 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 на адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 листи з вимогою надати реквізити для сплати аліментів на утримання сина на підставі судового наказу. Відповідно до трекінгу поштового відправлення № 0100107377217 оплачене повернення в сумі 15,00 грн (т. 2, а.с. 3-8).
10 січня 2024 року до Святошинського ВДВС надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання судового наказу (т. 2, а.с. 96).
12 січня 2024 року головний державний виконавець Святошинського ВДВС прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 про примусове виконання судового наказу (т. 1, а.с. 55; т. 1, а.с. 184).
22 січня 2024 року головний державний виконавець Святошинського ВДВС прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за судовим наказом, яку визначив направити за місцем роботи боржника - до Офісу Генерального прокурора (т. 1, а.с. 56).
29 березня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 759/1836/23, яким звільнив ОСОБА_2 від сплати аліментів за судовим наказом з 31.01.2023 по 23.02.2023 та з 25.12.2023 (т. 2, а.с. 9-10).
18 листопада 2024 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, якою рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/1836/23 від 29.03.2024 скасував і ухвалив нове рішення, яким у позові відмовив (т. 2, а.с. 100-104).
17 квітня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва постановив ухвалу в справі № 759/5005/19, якою зупинив виконання за судовим наказом в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 (т. 1, а.с. 157).
19 квітня 2024 року старший державний виконавець Святошинського ВДВС прийняв постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/5005/19 від 17.04.2024 (т. 1, а.с. 155).
11 листопада 2024 року Святошинський районний суд міста Києва постановив ухвалу в справі № 759/5005/19, якою, серед іншого, ухвалу про зупинення виконання за судовим наказом від 17.04.2024 скасував (т. 2, а.с. 14-15).
Відповідно до вказаної ухвали ОСОБА_2 у судове не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду заяви.
Ухвала надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень 10.03.2025, зареєстрована 11.03.2025, забезпечене надання загального доступу 12.03.2025.
17 березня 2025 року старший державний виконавець Святошинського ВДВС прийняв постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/5005/19 від 11.11.2024 (т. 1, а.с. 156).
24 травня 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 уклади заяву-договір № 973334611/150524 про відкриття поточного рахунка з використанням електронного платіжного засобу на ім`я ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 67-69).
Згідно з виписками по картковому рахунку ОСОБА_3 в АТ «Ощадбанк» протягом вересня 2024-березня 2025 року на рахунок надходили кошти від ОСОБА_2 як аліменти на утримання ОСОБА_3 ; баланс на 19.03.2025 9 072,14 гривень (т. 1, а.с. 171-176).
09 травня 2025 року ОСОБА_2 сплатив на рахунок Святошинського ВДВС аліменти на утримання ОСОБА_3 за січень - березень 2025 року в сумі 40 540,00 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 15 від 09.05.2025 (т. 1, а.с. 131).
05 червня 2025 року ОСОБА_2 сплатив на рахунок Святошинського ВДВС аліменти на утримання ОСОБА_3 за березень 2023 року в сумі 7 282,60 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 11 від 05.06.2025 (т. 1, а.с. 132).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 від 27 січня 2026 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 27 січня 2026 року відсутня (т. 4, а.с. 3-4).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 від 27 січня 2026 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 27 січня 2026 року відсутня (т. 4, а.с. 3-4).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 від 04 червня 2026 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 04 червня 2026 року відсутня (т. 4, а.с. 77-78).
ІV. Мотиви суду
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України.
Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язку можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).
Способом захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку (пункти 2 частини другої статті 18 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Зазначені засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. 
При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.
Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. 
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша-третя статті 181 СК України).
Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Отже, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. 
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Отже, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц від 03.04.2019, а також у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 569/14819/19.
Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
За змістом приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Отже, саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 661/905/19 від 14.12.2020.
Грошове зобов`язання є зобов`язанням зі сплати грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. 
Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Наведені норми свідчать, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Оскільки СК України не передбачає порядку погашення вимог за грошовим зобов`язанням, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства, а саме приписи ст. 534 ЦК України. Відтак при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.
При цьому, з урахуванням того, що пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання частини першої статті 196 СК України "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності, пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. 
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 711/679/21 від 19.01.2022.
Згідно зі ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.
За змістом приписів п. 3, 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі. Контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
V. Оцінка суду
У справі, що розглядається, ОСОБА_1 пред`явила вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь пені за прострочення сплати аліментів з лютого 2023 року по 05 травня 2025 року у сумі 438 833,42 гривень.
Факт несвоєчасної сплати аліментів у спірний період відповідач визнав. Тож, для констатації наявності підстав для стягнення пені, слід установити, чи наявна вина ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів. При цьому відповідно до положень ЦК України обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів покладається на відповідача.
Як на підставу відсутності своєї вини в простроченні сплати аліментів відповідач послався на:
- ухилення від надання реквізитів для оплати аліментів з боку позивачки протягом березня-грудня 2023 року;
- зупинення вчинення виконавчих дій за судовим наказом відповідно до ухвали суду протягом квітня 2024 року - березня 2025 року;
- самостійну сплату аліментів на рахунок дитини.
У ході розгляду справи суд установив, що до березня 2023 року ОСОБА_2 виконував свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина шляхом відрахування аліментів з його заробітної плати. Наведене свідчить, що з реквізитами рахунка, на який позивачці перераховувалися аліменти, він вочевидь обізнаний не був.
28 лютого 2023 року ОСОБА_1 надіслала до Голосіївського ВДВС заяву про повернення судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
20 березня 2023 року державний виконавець Голосіївського ВДВС повернув позивачці судовий наказ.
Суд акцентує, що ухилення від сплати аліментів має місце в разі таких дій чи бездіяльності платника аліментів, які спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він протягом березня-грудня 2023 року вживав належних заходів для з`ясування реквізитів рахунка для оплати аліментів. Суд приймає як докази надані відповідачем листування в месенджері та документи, що підтверджують відправлення заяви на адреси позивачки від 16.12.2023. 
При цьому відсутність у листуванні вимоги про надання реквізитів зазначених висновків не спростовує. Аналіз листування свідчить, що відповідач неодноразово намагався встановити з позивачкою контакт з питань виховання дитини. Проте позивачка всі повідомлення відповідача проігнорувала, жодних відповідей на них не надала. За таких обставин, суд констатує, виникнення заборгованості зі сплати аліментів у грудні-березні 2023 року зумовлене поведінкою самої позивачки, якій був повернений судовий наказ, і яка ухилилася від будь-якого контакту з відповідачем, у тому числі в частині надання реквізитів для сплати аліментів.
Доводи позивачки про те, що заяви від 16.12.2023 насправді направлені не були суд визнає необґрунтованими. Сама по собі оплата повернення поштового відправлення, за умови надання трекінгу поштового відправлення, фіскального чеку АТ «Укрпошта», копії конверту, які узгоджуються між собою, не свідчить про фіктивність вказаних поштових відправлень.
Суд погоджується з аргументами позивачки про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів за лютий 2023 року, що підтверджується розрахунком заборгованості від 05.05.2025. Водночас суд констатує, що вказана заборгованість виникла не з вини відповідача. Аліменти за лютий 2023 року мали бути сплачені в повному обсязі шляхом їх відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 . Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.03.2023 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року відсутня. Суд наголошує, що неповна сплата аліментів за місяць, які перераховувалися роботодавцем платника, за умови підтвердження державного виконавця про відсутність заборгованості не свідчить про вину платника аліментів.
Також під час розгляду справи суд установив, що 12 січня 2024 року головний державний виконавець Святошинського ВДВС прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 про примусове виконання судового наказу; 22 січня 2024 року головний державний виконавець Святошинського ВДВС прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за судовим наказом, яку визначив направити за місцем роботи боржника - до Офісу Генерального прокурора.
На підставі зазначених постанов аліменти на утримання сина в лютому-березні 2024 року ОСОБА_2 сплачував.
17 квітня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва постановив ухвалу в справі № 759/5005/19, якою зупинив виконання за судовим наказом в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4; 19 квітня 2024 року вчинення виконавчих дій за судовим наказом було зупинене на підставі вказаної ухвали суду.
11 листопада 2024 року Святошинський районний суд міста Києва постановив ухвалу в справі № 759/5005/19, якою, серед іншого, ухвалу про зупинення виконання за судовим наказом від 17.04.2024 скасував.
При цьому ухвала надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень 10.03.2025, зареєстрована 11.03.2025, забезпечене надання загального доступу 12.03.2025.
Відповідач у судовому засіданні, призначеному на 11 листопада 2024 року, присутнім не був, про що зазначено в самій ухвалі. Тобто про скасування зупинення виконання за судовим наказом він не міг дізнатися раніше, ніж 10.03.2025.
Суд акцентує, що зупинення вчинення виконавчих дій не звільняє платника аліментів від обов`язку їх сплати, адже є тимчасовим заходом до вирішення судом питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Водночас таке зупинення виключає вину платника за прострочення сплати аліментів, оскільки стягнення за судовим наказом не відбувається за судовим рішенням, що набрало законної сили, а не з власної волі платника аліментів.
За таких обставин, суд погоджується з аргументами ОСОБА_2 про відсутність його вини в несплаті аліментів з квітня 2024 року до лютого 2025 року.
Водночас суд критично оцінює посилання відповідача про виникнення заборгованості зі сплати аліментів за березень 2025 року не з його вини. Ухвала суду про скасування зупинення виконання за судовим наказом надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень 10.03.2025, зареєстрована 11.03.2025, забезпечене надання загального доступу 12.03.2025. 17 березня 2025 року вчинення виконавчих дій було поновлене. Наведене свідчить, що відповідач не міг не знати про поновлення його обов`язку зі своєчасної сплати аліментів та міг його виконати шляхом перерахування коштів на рахунок ВДВС. Указаний обов`язок мав бути виконаний до 31 березня 2025 року, проте аліменти за березень ОСОБА_2 сплатив 09 травня 2025 року, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 15.
З огляду на те, що відповідач не довів відсутності свої вини в несплаті аліментів за березень 2025 року, позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати.
При визначенні розміру неустойки суд ураховує, що:
- право на стягнення неустойки виникло у позивачки 01 квітня 2025 року;
- ОСОБА_1 у позові пред`явила вимогу про стягнення пені до 05 травня 2025 року;
- попри те, що заборгованість зі сплати аліментів за березень 2025 року була погашена пізніше, суд з урахуванням засади диспозитивності, позбавлений процесуальної можливості стягнути пеню за інший період.
З урахуванням викладеного, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, становить 4 729,73 гривень (13 513,50 гривень (заборгованість за березень)*1%*35 днів).
Доводи відповідача про сплату ним аліментів на особистий рахунок дитини суд відхиляє, адже аліменти за судовим наказом стягуються на користь позивачки, а не на користь дитини. Відтак сплата аліментів шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини не може вважатися належним виконанням аліментного обов`язку за судовим наказом.
VІ. Оцінка суду
ОСОБА_1 пред`явила вимогу про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 438 833,42 гривень.
ОСОБА_2 не довів відсутність своєї вини в несвоєчасній сплаті аліментів за березень 2025 року, у зв`язку з чим суд визначив стягнути з нього 4 729,73 гривень неустойки (пені).
З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково.
VІІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Отже, за подання цього позову позивачка звільнена від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням ціни поданого позову, сума судового збору, який мала би сплатити позивачка, якби не була звільнена від його сплати, становить 4 388,33 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.
Оскільки суд задовольнив позов частково, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 47,39 грн (4 388,33 грн (розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання цього позову) * 1,08 (розмір задоволених вимог у відсотках) / 100 = 47,39 грн.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4 729,73 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 47,39 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).
Повне рішення суду складене 13 липня 2026 року.

Суддя         Ю.В. Кравченко