154/2167/24
1-кп/154/170/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимирського міського суду Волинської області за заходом відеоконференцзв“язку за засобом відеофіксації кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024030510000367 від 11.04.2024 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Володимир-Волинський, Волинської області, громадянина України, українця, раніше судимого:
1) 06.12.1999 вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.2 ст.142, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнений 03.06.2003 року за відбуттям строку покарання;
2) 01.10.2003 вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 01.07.2007 року за відбуттям строку покарання;
3) 26.08.2009 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ст.395 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. Звільнений 26.11.2009 року за відбуттям строку покарання;
4) 25.03.2010 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком на 2 роки;
5) 24.06.2010 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Звільнений 28.09.2015 року за відбуттям строку покарання;
6) 10.05.2016 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
7) 19.07.2016 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців;
8) 20.09.2016 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 05.08.2019 умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 27 днів;
9) 22.10.2019 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 9 місяців;
10) 10.02.2020 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.ч.1, 4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14.07.2020 року вирок змінено, вирішено вважати засудженим за ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.ч.1, 4 ст.70, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. Звільнений 05.01.2024 року за відбуттям строку покарання;
11) 30.03.2026 року вироком Володимирського міського суду Волинської області, зміненим ухвалою Волинського апеляційного суду від 16.06.2026, за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК із застосуванням ч.3 ст.68 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, 
з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи неодноразово засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та маючи не зняту та непогашену у законному порядку судимість, в період часу з 17год 07.03.2024 по 10год 08.03.2024, перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 стоком на 30 діб та продовжено Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024, який затверджено Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.02.2024 строком на 90 діб, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy S20», який знаходився на столі в кухні вказаного будинку, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 6496,67грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, фактичні обставини справи викладені в обвинувальному акті і зібрані по ним докази підтвердив, пояснив, що на початку березня перебував у потерпілого вдома, залишився в нього з ночівлею, мобільний телефон потерпілого лежав на столі, а вранці він поклав його до себе в сумку і пішов у місто, згодом обміняв йог на інший у свого знайомого з яким відбував покарання. Вартість викраденого мобільного телефону не оспорює. У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся, міру покарання обрати на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що вчинення відносно нього злочину з обвинуваченим знайомий не був, мобільним телефоном, який обвинувачений викрав користувався до того, на момент викрадення він був у справному стані, ніяких пошкоджень не мав. Претензій матеріального та морального характеру немає, шкода відшкодована у повному обсязі, шляхом повернення майна. Щодо покарання призначити на розгляд суду. В подальшому в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідає змісту ст.56 КПК України.
Суд, провівши судовий розгляд в повному обсязі та оцінивши досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, встановив наступні обставини.
На думку суду, крім визнання обвинуваченим винуватості, пред`явлене ОСОБА_4 , обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України знайшло своє підтвердження під час судового розгляду. Його вина підтверджується наступними дослідженими та перевіреними письмовими доказами, а саме протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.05.2024 від потерпілого ОСОБА_6 , постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 12.05.2024, висновками експертів судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/103-24/6366-ТВ від 17.05.2024 та № СЕ-19/103-26/5495-ТВ від 15.05.2026 за якими ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung», моделі «Galaxy S20» станом на 08.03.2024, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення, складала 6496,67грн, а також матеріалами, що характеризують ОСОБА_4 , а це характеристики за місцем проживання, відомості КП «Володимирське ТМО», довідка про звільнення з місць позбавлення волі.
Тож оцінивши надані стороною обвинувачення докази, суд приймає їх як допустимі, оцінює, як належні та такі, що добуті законним шляхом, які узгоджуються між собою, є логічними та не суперечать один одним, та не спростовуються показами самого обвинуваченого, тому вважає, що факт скоєння ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення є доведеним під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обираючи міру покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого, а саме, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, за ч.4 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до тяжкого злочину.
Враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнав свою провину, усвідомив протиправність своїх дій, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочину.
Суд враховує особу обвинуваченого, не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, отже постійного доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, не одружений, сім,ї та на утриманні неповнолітніх дітей не має, а отже відсутні міцні соціальні зв,язки, наявне постійне місце реєстрації, під медичним наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неодноразово судимий за вчинення умисних корисних злочинів, після відбуття раніше призначеного покарання належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення корисливої спрямованості. Це свідчить, що застосовані до нього заходи кримінально-правового впливу не досягли виправної та превентивної мети й не призвели до усвідомленого дотримання ним вимог закону. Повторне вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення вказує на відсутність позитивних змін у поведінці обвинуваченого, його небажання вести правослухняний спосіб життя та утримуватися від нових правопорушень, а також характеризує його як особу зі стійкою криміногенною спрямованістю.
Крім того, перебуваючи під запобіжним заходом у виді застави, ОСОБА_4 порушив встановлені йому обов`язки, вчинив злочин, за що був засуджений 30.03.2026 вироком Володимирського міського суду Волинської області, зміненим ухвалою Волинського апеляційного суду від 16.06.2026, за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК із застосуванням ч.3 ст.68 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.
Беручи до уваги вищенаведені дані які характеризують особу винного, з врахуванням думки сторони публічного обвинувачення та потерпілого, враховуючи обставини, які пом,якшують та обтяжують покарання винного, його поведінку, спосіб життя, ставлення до скоєного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та конкретні обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті, а саме п,ять років вісім місяців позбавлення волі.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не знаходить.
Суд, вважає, що призначення ОСОБА_4 вищевказаного покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, якою визначено, що «..кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом який… встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.». Разом з цим, наведені вище обставини свідчать про не можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_4 без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.
Крім того судом встановлено, що 30.03.2026 вироком Володимирського міського суду Волинської області, зміненим ухвалою Волинського апеляційного суду від 16.06.2026, ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК із застосуванням ч.3 ст.68 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, який набрав законної сили 16.06.2026.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
На підставі наведеного, ураховуючи, що кримінальне правопорушення за цим вироком ОСОБА_4 вчинено до постановлення вироку Володимирського міського суду Волинської області від 30.03.2026, зміненого ухвалою Волинського апеляційного суду від 16.06.2026, суд вважає необхідним на підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком Володимирського міського суду Волинської області від 30.03.2026, зміненого ухвалою Волинського апеляційного суду від 16.06.2026.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченому необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого на момент винесення вироку відсутній, оскільки ухвалою судді від 01.06.2026 ОСОБА_4 тимчасово залишений в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» до прийняття судом рішення по даному кримінальному провадженню.
13.12.2024 ОСОБА_4 був звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави. В порушення покладених на нього судом обов,язків, без дозволу суду залишив місце проживання та в подальшому 01.03.2025 був затриманий Володимирським РВП ГУНП у Волинській області в порядку ст. 208 КПК України, як особа, яка щойно вчинила злочин, у зв,язку з чим відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні.
Згідно вимог ч.8, 9, 10 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений порушив покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.
Встановлені в судовому засіданні факти порушення обвинуваченим покладених на нього обов,язків, становлять визначені процесуальним законом підстави для звернення застави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21.11.2024 року, в дохід держави у відповідності до ч.8 ст.182 КПК України, якими передбачено зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України звернутої в дохід держави застави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати на проведення експертиз слід покласти на обвинуваченого.
Долю речових доказів належить вирішити згідно зі ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368,370,374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Володимирського міського суду Волинської області від 30.03.2026, зміненого ухвалою Волинського апеляційного суду від 16.06.2026, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дати проголошення вироку – 14 липня 2026 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 11.04.2024 по дату звільнення під заставу 12.12.2024 включно, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за цим вироком частково відбуте покарання за попереднім вироком Володимирського міського суду Волинської області від 30.03.2026, зміненого ухвалою Волинського апеляційного суду від 16.06.2026, а саме з 01 березня 2025 року до 13 липня 2026 включно.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням у кримінальному провадженні судових товарознавчих експертиз № СЕ-19/103-24/6366-ТВ від 17.05.2024 та № СЕ-19/103-26/5495-ТВ від 15.05.2026 в загальному розмірі 4024,08грн. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 відсутній.
Звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України, внесену 09.12.2024 заставу, визначену ОСОБА_4 в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 75 700грн (сімдесят п,ять тисяч сімсот) гривень.
Відповідно до ст.100 КПК України речовий доказ, а саме мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy S20», який зберігається в матеріалах кримінального провадження – повернути власнику ОСОБА_6 .
На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_7