Дата документу 22.07.2026 Справа № 332/2764/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2764/24 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/1705/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Мінгазова Р.В.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Левицької Юлії Василівни, на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Левицька Юлія Василівна, до ОСОБА_2 , треті особи – ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник Олена Геннадіївна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, про визнання заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник Оленою Геннадіївною, недійсним, 
У С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Прядка Д.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., про визнання заповіту недійсним, просила суд: визнати недійсним заповіт від 30.10.2023 року, укладений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 703, № 704; виключити зі Спадкового реєстру відомостей про реєстрацію заповіту від 30.10.2023 року, що укладений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 703, № 704, стягнути судові витрати.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя 23 травня 2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., про визнання заповіту недійсним та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
В подальшому ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Левицької Ю.В., сформували в системі «Електроний суд» заяву про уточнення позовних вимог, просила суд: визнати заповіт, складений 30.10.2023 року ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., реєстровий № 703, № 704 недійсним.
У червні 2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Кравченко О.В. подала заяву про зупинення провадження у справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби у складі Збройних Сил України.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Кравченко Ольги Василівни про зупинення провадження у справі задоволено.
Провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Левицької Ю.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що на підтвердження перебування відповідача в лавах Збройних Сил України, його представником долучено копію довідки Форми № 5 за № 2124/9743, виданої 13.04.2026, згідно якої сержант ОСОБА_2 з 31.03.2026 по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Вказана довідка була надана до суду 09.06.2026 року, що ставить її під сумнів, оскільки довідка сама по собі не є безумовним підтвердженням перебування сторони у складі ЗСУ.
Вважає, що в рамках даної справи вже з`ясовані всі обставини, відповідач свою позицію щодо заявлених позовних вимог висловив в судовому засіданні і його інтереси представляє адвокат, яка може діяти, і яка весь час діяла та приймала участь у справі від імені ОСОБА_2 .
Вважає, що особистого волевиявлення ОСОБА_2 щодо продовження або зупинення розгляду судової справи до суду надано не було, тобто ОСОБА_2 не подав заяву особисто, в якій би висловив свою думку про порушене питання. Вказане клопотання було подано його представником, яка приймає участь у справі з початку надходження позову до суду по теперішній час.
Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що зупинення провадження у справі на невизначений термін призведе до порушення принципу розумності строків розгляду справи та порушить права позивача, оскільки вона не може відкрито користуватися своїм майном, не може реалізувати свої права через представників. В провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває ще одна справа № 332/20/24 за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном. Вказана справа була зупинена до вирішення справи № 332/2764/24.
Наголошує, що справа у суді першої інстанції перебуває з 08.05.2024 року, тобто розгляд справи триває майже 2 роки.
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченко О.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зазначає, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване та законне судове рішення; доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, є безпідставними та необґрунтованими.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач перебуває у лавах Збройних Сил України, що підтверджується належними доказами, на всій території України запроваджено воєнний стан, отже, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України існують обставини для зупинення провадження у справі.
Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 31.03.2026, що підтверджено копією довідки за формою № 5 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 (т. 3, а.с. 130).
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів 
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.
Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 253 ЦПК України).
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2І02-ІХ в Україні введено воєнний стан (зі змінами), який триває і натепер.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки він відповідає матеріалам справи та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, згідно якої факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, та за відсутності його беззастережної волі щодо продовження розгляду справи є підставою для зупинення провадження у справі. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про те, що приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
Враховуючи наведене та те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинення провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України є обов`язком суду, а не правом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши в резолютивній частині про строк, на який зупинено провадження у справі, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).
Посилання в апеляційної скарги на те, що особисто ОСОБА_2 не подавав заяву про зупинення провадження у справі, а клопотання було подано його представником - адвокатом Кравченко О.В., правильність висновків суду не спростовує. 
Так, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги про те, що в рамках даної справи вже з`ясовані всі обставини, відповідач свою позицію щодо заявлених позовних вимог висловив в судовому засіданні і його інтереси представляє адвокат, яка може діяти, і яка весь час діяла та приймала участь у справі від імені ОСОБА_2 , що розгляд справи триває майже 2 роки, не спростовують наявності передбачених законом підстав для зупинення провадження та не звільняють суд від обов`язку застосувати відповідні положення процесуального закону. За наявності визначених процесуальним законом підстав суд не наділений дискреційними повноваженнями, а зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду, і не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до ухвалення помилкового судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (CASE «RUIZ TORIJA V. SPAIN», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни або скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Левицької Юлії Василівни, залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Р.В. Мінгазов 

Е.А. Онищенко