"15" липня 2026 р.     

Справа № 642/1655/26
Провадження № 2/642/1123/26
РІШЕННЯ
І м е н е м У к р а ї н и
06 липня 2026 року        м. Харків 
Холодногірський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Брус М.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Холодногірського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, - 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 06 червня 2015 року вони з відповідачем ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрували у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 06 червня 2015 р. було зроблено відповідний актовий запис за №253 і мешкали з ним до березня 2026 року, після позивачка звернулась з позовом про розірвання шлюбу між подружжям.
Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з самого народження та по теперішній час зареєстрований за адресою відповідача: АДРЕСА_2 , та наразі проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . 
Неповнолітній ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю за адресою: : АДРЕСА_1 .
Як зазначає позивач, вона разом з сином проживають окремо від батька дитини. Для усунення непорозуміння щодо будь-яких питань стосовно дитини, для врегулювання питання щодо місця проживання дитини, позивач звернулася із даним позовом.
Позивач створює всі умови для проживання дитини, має постійний дохід, характеризується позитивно. Син прихильний до матері, а тому місце проживання дитини має бути визначено із матір`ю, так як це буде відповідати інтересам дитини.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 березня 2026 року за позовною заявою відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та виключено з числа третіх осіб по справі Службу у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. 
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 25 червня 2026 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги задовольнити.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю за будь-якою адресою та просив проводити розгляд справи без його участі. 
Від третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надано пояснення з проханням проводити розгляд справи за їх відсутності та надано висновок по суті спору.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2015 року.
Від шлюбу у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , яку мати орендує відповідно до Договору оренди від 01.03.2026 року.
Батько дитини не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю за будь-якою адресою.
З огляду на матеріали справи вбачається, дитина постійно проживає разом з матір`ю, мати має постійну роботу, сталий дохід, за місцем проживання дитині створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання, тощо.
Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).
Відповідно до Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №212/о/1131-26 від 12.06.2026 року, як представника органу опіки та піклування, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 . Цим же висновком підтверджено місце проживання дитини за місцем проживання матері.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що визначення місця проживання дитини разом з нею, в подальшому усуне непорозуміння між сторонами щодо місця проживання їх спільної дитини, та відповідає інтересам дитини.
Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Частиною 5 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.
Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З матеріалів справи, та під час судового розгляду, не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в цій частині.
Щодо вимог про визначення місця проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 , то суд зазначає наступне.
Визначення місця проживання дитини може мати два взаємопов`язані, але різні аспекти — персональний (з ким дитина проживає) і територіальний (де саме проживає дитина). 
Аналіз норм Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України про визначення місця проживання дитини свідчить про те, що закон застосовує персональний підхід, тобто вирішується питання про проживання дитини з матір`ю чи з батьком. 
Одночасно, місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач із дитиною проживають у орендованій квартирі за адресою  АДРЕСА_1 .
Договір оренди від 01.03.2026 року є строковим, та може бути розірваний.
Тому суд, вважає доцільним визначати місце проживання дитини з матір`ю без визначення конкретної адреси. Таким чином, мати може змінити місце проживання без необхідності повторного звернення до суду і відповідно це не обмежує права на вибір безпечного місця проживання, що стає особливо актуальним під час воєнного стану. 
У зв`язку із цим позов підлягає до часткового задоволення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд –
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини – задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.07.2026

Суддя О.В. Бородіна