09.09.2026 Провадження по справі № 2/940/925/26 
Справа № 367/7018/26

РІШЕННЯ
Іменем України

09 вересня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

розглянувши в приміщенні суду в м. Тетієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого законом розміру, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.
Водночас зазначено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає (або надає нерегулярно та в недостатньому розмірі), у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду. 
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 14.08.2026 відкрито провадження в справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
31.08.2026 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ігнатова О.Є. надіслала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в повному обсязі, вказуючи, що грошовими переказами спростовується твердження позивачки про те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_3 , оскільки систематичність здійснення платежів на утримання дитини вказує на інше. Тому, на думку представника відповідача, в даному випадку відсутній предмет спору. 
Водночас зауважено, що визначення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку за наявного матеріального стану відповідача, беручи до уваги відсутність офіційного та стабільного доходу у відповідача, а також регулярної добровільної допомоги, є безпідставним та спричиняє істотний дисбаланс, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов`язків. Фактично при поданні даної позовної заяви, враховуючи відсутність будь-яких доказів та невідповідність дійсним обставинам, позивач «зловживає правом».
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження дитини.
Малолітня дитина сторін проживає з позивачкою за однією адресою, що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, наданими відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ірпінської міської ради. 
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає таке.
Положеннями ч. 2 статті 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і статтею 180 Сімейного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Відповідно до частини 2 статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 статті 183 СК України).
Наведена норма корелюється з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, згідно з яким судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Аналіз зазначених приписів дозволяє дійти висновку, що законодавець імперативно установив розмір аліментів, який стягується з платника в безспірному порядку. Такий розмір утримання на одну дитину становить 1/4 частину доходів платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, у цій справі судом встановлено, що малолітній син позивачки та відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що не заперечується відповідачем.
Відповідач разом з позивачкою та дитиною не проживає, водночас є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.
Також не надано доказів того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб.
Твердження представника відповідача про те, що відповідач надає регулярно та добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не впливає на реалізацію права позивачки, як матері, з якою проживає дитина, на звернення до суду для присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти).
До того ж, відповідачем не надано доказів домовленості з позивачкою з приводу добровільної сплати ним аліментів на утримання малолітнього сина. 
Факт грошових переказів позивачці на утримання дитини є лише добровільною ініціативою відповідача, яка не гарантує регулярності виплат у майбутньому.
Також суд зазначає, що добровільна сплата коштів на утримання дитини не свідчить про відсутність предмета спору, якщо між сторонами немає домовленості (нотаріального договору), а розмір і регулярність виплат не визначені остаточно.
Щодо тверджень представника відповідача про те, що реальні доходи у відповідача на сьогоднішній день відсутні, останній офіційно не працевлаштований та немає постійного та стабільного доходу, суд зазначає, що ці обставини не звільняють відповідача, який за віком є працездатним, від обов`язку по утриманню своєї дитини. 
Водночас суд зауважує, що згідно з ч. 3 статті 181 СК України виключне право обрання способу стягнення аліментів, належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Оскільки позивачка, з якою проживає дитина, просить стягувати аліменти у частці заробітку (доходу) відповідача, на переконання суду, підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні.
Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на утримання малолітнього ОСОБА_3 аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме 03.06.2026 та до досягнення дитиною повноліття.
На переконання суду такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме її інтересам, правам і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши фактичні обставини справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо  розподілу між сторонами судових витрат. 
Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1331 грн 20 коп.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Відтак, у контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 180, 181, 182, 192 СК України, статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 264, 276, 354 ЦПК України, суд 

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 червня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок на рахунок UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя             С.В.МАНДЗЮК