справа № 619/1144/26
провадження № 2/619/2046/26

Рішення
іменем України

21 липня 2026 року, 
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/1144/26,
ім`я (найменування) сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»,
відповідач:  ОСОБА_1 , 
вимоги позивача: про стягнення заборгованості,
представник позивача: Усенко М.І.,
представниця відповідача: Скользнєва В.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у системі «Електронний суд» 24.02.2026 звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 93773557000 від 03.04.2017 в сумі 50008,05 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 03.04.2017 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №93773557000, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму 30280,28 грн на придбання товару та розстрочення платежів щодо сплати на розрахунковий період. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за договором, заборгованість Відповідача становить 50008,05 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 22385,45 грн; заборгованість за відсотками – 19258,84 грн. заборгованість за комісією – 8363,76 грн. 25.06.2019 АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали Договір факторингу №142, згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги в т.ч. і до ОСОБА_1 за кредитним договором №93773557000 від 03.04.2017. 
Представницею відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом існування боргу, оскільки має односторонній характер, не підтверджує факту видачі кредиту, не містить детального розрахунку заборгованості, інформації про застосовану відсоткову ставку, здійснені відповідачем платежі та порядок нарахування відсотків, що унеможливлює перевірку правильності заявлених до стягнення сум. Також представниця відповідача заперечує правомірність стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту, вказуючи, що позивач не довів, за які саме послуги вона нараховувалася. На її думку, така комісія є неправомірною, а сплачені відповідачем у рахунок її погашення кошти в сумі 1054,95 грн мають бути зараховані в рахунок погашення основної суми боргу та відсотків.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
02.04.2026 по справі було ухвалено заочне рішення, яке відповідно до ухвали суду від 20.05.2026 скасовано, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті було призначено на 22.06.2026, яке відкладено у зв`язку з витребуванням доказів на 21.07.2026.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представниця відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. 
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
03.04.2017 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №93773557000, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму 30280,28 грн на придбання товару та розстрочення платежів щодо сплати на розрахунковий період.
Відповідно до п.1.1 кредитного договору, підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті: www.my.ukrsibbank.com/ua/personal/credits.
Кредит надається позичальнику для особистих потреб, а саме: у сумі 30250,00 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника; в сумі 3028 грн. – на оплату страхового платежу (п.п.3.3 кредитного договору).
Згідно з Графіком платежів, сума ануїтетного платежу становить 2164,00 грн.
Процентна ставка встановлюється в розмірі 75 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений термін діє процентна ставка в розмірі 82 % річних (п.п.3.8, 3.9 кредитного договору).
Також відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, за умовами якого строк кредитування становить 24 місяці.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та в строки, визначені умовами договору.
У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов договору у відповідача утворилася заборгованість за вищезазначеним договором.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За загальними правилами, передбаченими статтями 526-530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та в установлений строк (термін).
У відповідності до частин першої статті 620 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
25.06.2019 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №142, відповідно до умов якого АТ «УКРСИББАНК» за плату відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу із реєстру боржників до Договору факторингу №142 від 25.06.2019 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 93773557000 від 03.04.2017 у розмірі 50008,05 грн.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З метою досудового врегулювання спору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу від 13.02.2026, в якій повідомило про відступлення права вимоги та вимагало погашення заборгованості. Доказів отримання відповідачем даної вимоги матеріали справи не містять.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 50008,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 22385,45 грн; заборгованість за відсотками – 19258,84 грн, заборгованість за комісією – 8363,76 грн. 
Факт користування позичальником кредитними коштами на картковому рахунку підтверджується випискою з карткового рахунку відповідача за період з 03.04.2017 по 25.06.2019.
Суд відхиляє доводи представниці відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом існування боргу, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Сам по собі розрахунок заборгованості не є єдиним доказом на підтвердження позовних вимог, а підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, випискою з карткового рахунку та іншими письмовими доказами.
Посилання представниці відповідача на те, що розрахунок не містить детального порядку нарахування процентів та інших відомостей, саме по собі не спростовує факту існування кредитних правовідносин та виникнення заборгованості, однак не позбавляє суд обов`язку перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку. Саме тому суд перевіряє складові заявленої до стягнення заборгованості та надає оцінку їх відповідності вимогам законодавства. Зокрема, суд вважає обґрунтованими доводи представниці відповідача щодо неправомірності нарахування комісії за обслуговування кредиту, з огляду на таке.
Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по комісії в сумі 8363,76 грн, з огляду на те, що умова укладеного договору № 93773557000 від 03.04.2017 про покладення на відповідача обов`язку зі щомісячної сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка є нікчемною.
Згідно п. 3.11. Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього договору та Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. З Додатку №1 до договору вбачається, що відповідач повинен був сплачувати комісію за обслуговування у розмірі 484,48 грн кожного місяці в межах строк кредитування.
Так, відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Установлено, що умовами оскаржуваного кредитного договору передбачена необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Як передбачено ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту становить 1,99 % від суми кредиту, відповідно до п. 1.1 Кредитного договору.
Водночас, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Отже, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (п. 32.8 постанови у справі №496/3134/19).
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі №363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі №363/1834/17).
Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 450/126/20 сформулював правовий висновок про те, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.
Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.
Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.
Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством. Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку позикодавець може отримувати будь-яку плату чи винагороду.
Позикодавець не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.
Суд зазначає, що суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Відтак, суд, дослідивши матеріали справи, наданий позивачем розрахунок заборгованості, заперечення відповідачки, приходить до висновку про необхідність перевірки правильності визначення позивачем розміру заборгованості, яка заявлена до стягнення.
Як убачається з виписки за кредитним договором за період з 03.04.2017 по 25.06.2019, відповідачем здійснювалися платежі на виконання кредитних зобов`язань, при цьому частину сплачених коштів АТ «Укрсиббанк» зарахував у рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту, а саме: 10.05.2018– 250,00 грн, 04.06.2018– 114,84 грн, 27.06.2018– 369,64 грн, 27.06.2018– 150,00 грн, 06.07.2018– 150,00 грн та 06.07.2018– 20,47 грн, всього на суму 1054,95 грн.
Водночас представниця відповідача заперечує правильність такого зарахування платежів, посилаючись на те, що умова кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту є нікчемною, а тому кошти, які були зараховані кредитором у рахунок її погашення, повинні враховуватися при визначенні фактичного розміру заборгованості за дійсними зобов`язаннями.
Суд погоджується з такими доводами з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, нікчемний правочин або окрема його умова є такою, що не породжує правових наслідків з моменту її вчинення, оскільки така умова суперечить імперативним вимогам закону.
Судом встановлено, що умова кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту не відповідає вимогам законодавства та не може бути підставою для виникнення у відповідачки обов`язку зі сплати такої комісії.
З огляду на положення ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Отже, якщо певна умова договору не створює юридичних наслідків, кредитор не набуває права вимагати виконання такого зобов`язання, а також не може включати суму, нараховану на підставі такої умови, до складу заборгованості.
Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах відповідачка не заперечує факт отримання кредитних коштів та наявність обов`язку повернути фактично отримані кошти, а також виконати інші дійсні умови кредитного договору. Предметом спору є саме правильність визначення позивачем розміру заборгованості з урахуванням платежів, які фактично здійснювалися відповідачкою.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Водночас виконання зобов`язання передбачає наявність самого зобов`язання, яке має законну підставу. Виконання на користь кредитора вимоги, яка виникла з нікчемної умови договору, не може свідчити про існування законної підстави для утримання таких коштів саме як плати за таку умову.
Разом з тим, у даному випадку спірним є не факт прострочення виконання зобов`язання, а визначення його дійсного розміру.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безумовним доказом правильності визначеного розміру боргу, оскільки такий розрахунок підлягає перевірці судом з урахуванням усіх обставин справи, у тому числі факту здійснення відповідачкою платежів та правової природи складових заборгованості.
Суд зазначає, що врахування платежів відповідача, які були зараховані позивачем у рахунок погашення нікчемної комісії, не є зміною судом умов договору або втручанням у порядок виконання сторонами зобов`язань.
Такі дії суду спрямовані виключно на встановлення реального розміру невиконаного грошового зобов`язання та недопущення стягнення з відповідачки заборгованості, яка фактично виникла лише на підставі умови договору, що не породжує юридичних наслідків.
Інше тлумачення призвело б до ситуації, коли кредитор фактично отримує можливість зменшити розмір виконання позичальником основного зобов`язання шляхом зарахування здійснених платежів на погашення платежу, який не передбачений законом як обов`язковий та не має належної правової підстави.
За таких обставин суд доходить висновку, що кошти у сумі 1054,95 грн, які були зараховані кредитором у рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту, не можуть вважатися погашенням заборгованості за комісією та підлягають врахуванню при визначенні фактичного розміру заборгованості за дійсними зобов`язаннями відповідача.
З урахуванням наведеного розрахунок заборгованості, наданий позивачем, підлягає коригуванню.
Оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість за відсотками у розмірі 19258,84 грн, а сума коштів, безпідставно зарахованих у рахунок погашення комісії, становить 1054,95 грн, заборгованість за відсотками підлягає визначенню у розмірі 18203,89 грн (19258,84 грн – 1054,95 грн).
Заборгованість за тілом кредиту залишається у розмірі 22385,45 грн, оскільки суми, зарахованої у рахунок погашення комісії, достатньо для часткового погашення нарахованих відсотків, а тому підстав для її зарахування в рахунок погашення основного боргу у даному випадку немає.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 40589,34 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають задоволенню частково (81,16%), то розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду (2662,40 грн) з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2160,80 грн.
Крім того, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн та відповідачка просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, ордер на надання правничої допомоги, акт №235 наданих послуг, з якого вбачається, що розмір наданих послуг адвокатом становить 8000,00 грн, детальний опис наданих послуг до акту №235 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 та свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльністю.
Відповідно до ч. 8. ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як передбачено ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачку, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Крім того, на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до суду надано договір про надання правничої допомоги від 22.04.2026, укладений між відповідачем та адвокатом Скользнєвою В.В. та акт здачі-прийняття наданих послуг, з якого вбачається, що розмір наданих послуг адвокатом становить 8000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, яка не є складною та є однотипною для адвоката, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, що не потребує значного витрачання часу адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), а також ціну позову, крім того, враховуючи критерії розумності й співмірності, суд вважає, що заявлені сторонами витрати є завищеними та вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, в розмірі по 3000,00 грн для кожної зі сторін, що відповідає критерію співмірності 
Оскільки обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу для кожної зі сторін є однаковим і становить по 3000,00 грн, суд проводить зустрічне зарахування таких сум.
Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором №93773557000 від 03.04.2017 у розмірі 40589,34 грн (сорок тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 34 копійок).
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2160,80 грн (дві тисячі сто шістдесят гривень 80 копійок).
Надіслати учасникам справи копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1 корп. 28.
відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. М. Нечипоренко