ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 333/10238/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції 
на ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19.05.2026 року (головуючий суддя Піх Ю.Р.) 
в адміністративній справі № 333/10238/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: відповідач-1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, відповідач-2 Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 07.10.2025 року звернулася до Комунарського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до відповідача-1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, відповідача-2 Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
06 листопада 2025 року до суду надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України від представника Департаменту патрульної поліції Малія О.М. оскільки оскаржувана постанова скасована, а провадження у справі закрито.
23.03.2026 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі та стягнення судових витрат.
23.03.2026 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, а саме просила стягнути з Департаменту патрульної поліції витрати на правничу допомогу в розмірі 10 671,20 грн.
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19.05.2026 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції ЄДРПОУ 40108646 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Ухвала суду першої інстанції від 19.05.2026 року вмотивована тим, що оскільки оскаржувана постанова скасована суб`єктом владних повноважень, справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закрито, то суд вважає, що провадження у справі за адміністративним позовом підлягає закриттю на підставі п.8 ч.1ст.238 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2026 по справі №333/10238/25 скасувати в частині витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалити нове рішення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 671 грн. 20 коп. Вказує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». По справі № 333/10238/25 відповідачами не було подано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2026 по справі № 333/10238/25 скасувати та постановити нове рішення, яким у стягненні за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та судового збору відмовити. Вказують, що чинним законодавством не передбачений розподіл судових витрат, зокрема і стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у разі закриття провадження у справі відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, у зв`язку з чим підстави для здійснення такого розподілу судом відсутні. Зазначають, що у матеріалах справи відсутні платіжні документи, які б підтверджували оплату послуг. 
В період з 20.07.2026 року по 21.08.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається у перший день після виходу колегії суддів з відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим, реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Ініціюючи позов, особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність дійсно протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
У цій справі, звернувшись із позовом до суду, позивач вважав такою, що порушує його права, свободи та інтереси, постанову поліцейського 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області рядового поліції Пономаренко Євгена Григоровича серії ЕНА № 5953632 від 17 жовтня 2025 року, якою позивача, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Однак, до ухвалення судом рішення у справі відповідач самостійно скасував вказану постанову з огляду на те, що рядовим поліції Пономаренком Євгеном Григоровичем поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Запорізькій області ДПП під час винесення постанови серії ЕХА № 5953632 від 17.10.2025 стосовно ОСОБА_1 допущені недоліки під час її оформлення, і як наслідок, зазначена постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Оскільки постанова поліцейського 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області рядового поліції Пономаренко Євгена Григоровича серії ЕНА № 5953632 від 17 жовтня 2025 року, якою позивача, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП була скасована, Департамент патрульної поліції звернувся до суду першої інстанції із заявою про закриття провадження у справі № 333/10238/25 на підставі підпункту 8 частини першої статті 238 КАС України (а.с. 30-34).
За змістом мотивувальної частини ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 травня 2026 року суд першої інстанції встановив, що оскаржувана постанова була скасована суб`єктом владних повноважень, тому дійшов висновку про закриття провадження у справі № 333/10238/25 саме на підставі підпункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
Так, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункт 8 частини першої статті 238 КАС України).
Частина друга статті 238 КАС України передбачає, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав до відшкодування позивачу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі зазначеної вище норми процесуального закону, а також розміру таких витрат, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Положення частини другої статті 134 КАС України зобов`язують суд за результатами розгляду справи (у тому числі коли він закінчується закриттям провадження) провести розподіл витрат на правничу допомогу адвоката разом з іншими судовими витратами. 
Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України. 
Проте указана норма не передбачає алгоритму розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
Водночас частина восьма статті 139 КАС України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 
Отже за відсутності чіткого правового регулювання процесуальним законом розподілу судових витрат саме у спірному випадку суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли.
Оцінюючи чи пов`язані судові витрати, які позивачка понесла під час звернення до суду, з винними діями Департаменту патрульної поліції, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з такого.
17.10.2025 року поліцейським 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області Пономаренко Євгеном Григоровичем складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5953632 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 510 грн. 
Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягала в тому, що 17.10.2025 о 09 год 09 хв рухаючись по вул. Інженера Лата м. Запоріжжя водій керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а здійснював рух праворуч і не ввімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2.б Правил дорожнього руху.
Після звернення ОСОБА_1 до суду начальником Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції з огляду на те, що рядовим поліції ОСОБА_2 поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Запорізькій області ДПП під час винесення постанови серії ЕХА № 5953632 від 17.10.2025 стосовно ОСОБА_1 допущені недоліки під час її оформлення, і як наслідок, зазначена постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП було прийнято рішення №5953632 від 04.11.2025 року, яким скасовано постанову від 17.10.2025 серії ЕНА № 5953632, а справу про адміністративне правопорушення закрито.
З мотивувальної частини рішення Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції № 5953632 від 04.11.2025 року вбачається, що в постанові від 17.10.2025 серії ЕНА № 5953632 встановлено часткову невідповідність вимогам статті 283 КУпАП, а саме – поліцейським не вірно зазначено дату та час вчинення адміністративного правопорушення (зазначено 17.10.2025 о 09 годині 09 хвилині замість 13.10.2025 о 21 годині 29 хвилині. 
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. 
Постанова повинна містити:
найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що з рішення Департаменту патрульної поліції № 5953632 від 04.11.2025 року вбачається, що в постанові від 17.10.2025 серії ЕНА № 5953632 встановлено часткову невідповідність вимогам статті 283 КУпАП, а саме – поліцейським не вірно зазначено дату та час вчинення адміністративного правопорушення (зазначено 17.10.2025 о 09 годині 09 хвилині замість 13.10.2025 о 21 годині 29 хвилині.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі виник внаслідок неправильних дій Департаменту патрульної поліції, у зв`язку з чим позивачка вимагала компенсацію витрат на професійну правову (правничу) допомогу, понесених у зв`язку із зверненням до суду з вимогами про скасування незаконної постанови від 17.10.2025року серії ЕНА № 5953632.
Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правову (правничу) допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.
Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач у цій справі просить про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрат на правничу допомогу у розмірі 10 671,20 грн. 
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. 
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. 
При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з розглядом справи позивачем понесені витрати на правничу допомогу.
Так, з метою надання правничої допомоги позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги від 17.10.2025 з Адвокатським об`єднанням “ЛЕГЕС” в особі голови Семенова Максима Вячеславовича, предметом якого є надання юридичної допомоги, в тому числі представляти інтереси клієнта в судах (а.с. 55-60).
Згідно акту приймання-передачі послуг від 20.03.2026 адвокатським об`єднанням надано послуги (а.с. 61): 
підготовка позовної заяви до Комунарського районного суду міста Запоріжжя, де позивачем є Попутько Т.В., відповідач УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції з урахуванням вимог Клієнта - 3000 грн. 00 коп.,
сплата судового збору Попутько Т.В. – 1211 грн. 20 коп., 
підготовка та направлення адвокатського запиту до КП «ЦУІТ» щодо витребування відеозаписів з камер Безпечне місто - 1500 грн 00 коп.,
отримання відповіді в КП «ЦУІТ» та ознайомлення з відеозаписами - 1500 грн. 00 коп.,
сплата за інформаційно консультаційні послуги по роботі з відеоінформацією КП «ЦУІТ» - 460 грн. 00 коп., 
участь адвоката в судовому засіданні - 3000 грн. 00 коп. 
Вартість наданих послуг складає 10 671 грн. 20 коп. без ПДВ.
Матеріали справи містять копію рахунку на оплату № ФЩ 32 від 24.10.2025 року (а.с. 65) та копію квитанції до платіжної інструкції № 206293620 від 03.11.2025 на суму 460 грн. (а.с. 62) відповідно до яких ОСОБА_1 сплатила на корить Центру Управління інформаційними технологіями грошові кошти.
Суд першої інстанції, проаналізувавши норми процесуального законодавства, умови договору про надання правничої допомоги б/н від 17.10.2025 року, акт приймання-передачі послуг від 20.03.2026 на суму 10671,20 грн., рахунок б/н від 20.03.2026 на суму 10671,20 грн., 
дійшов висновку про те, що сума витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн., у зв`язку з чим на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частина 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 наведеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, які мають бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. 
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо питання наявності у суду можливості самостійно зменшувати розмір витрат на правничу допомогу за відсутності відповідного клопотання відповідача (суб`єкта владних повноважень).
Відповідна заборона також прямо закріплена у ч.6, 7 ст.134 КАС України, відповідно до якої у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, саме суд встановлює розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в суді першої інстанції Департамент патрульної поліції не зазначав про відсутність підстав для покладення обов`язку з відшкодування судових витрат позивача на іншу сторону крім того, жодних доводів щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, або необхідності їх зменшення під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідача не зазначали.
Крім того, твердження відповідача – Департаменту патрульної поліції, що закриття за п. 8 ч. 1 ст. 238 КАСУ (виправлення порушення самим органом влади) унеможливлює стягнення витрат. є хибним. 
За сталою практикою Верховного Суду, якщо позивач звернувся до суду за захистом, а відповідач лише після цього скасував оспорювану постанову, спір виник внаслідок початкових неправомірних дій влади. За аналогією закону застосовується ч. 8 ст. 139 КАСУ — витрати покладаються на сторону, яка спровокувала судовий процес. 
Орган влади не може уникнути компенсації витрат громадянина, просто скасувавши штраф під час суду.
Дослідивши наведені обґрунтування апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що позивачу надавалась кваліфікована правова допомога, вартість правових послуг була визначена у відповідності до наданих послуг, перелік яких зафіксований у відповідному акті, враховуючи обсяг сформованих та поданих до суду документів, характер спірних правовідносин та рівень складності даної справи, колегія суддів доходить висновку, що стягнута на користь позивача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн є цілком співмірною у відповідності до ч.5 ст.134 КАС України.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги, оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, при цьому, зменшивши заявлену до відшкодування суму до 3000 грн.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування вказаної ухвали.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що частина друга статті 132 КАС України встановлює, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом № 3674-VI.
За правилами пункту 5 частини першої статті 7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Отже, чинне законодавство передбачає, що у випадку закриття провадження у справі сплачена позивачем сума судового збору може бути повернута особі, яка його сплатила, за умови подання такою особою відповідного клопотання.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19.05.2026 року у справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко