ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2026 р. Справа№ 927/81/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Спаських Н.М. 
Тарасенко К.В. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 15.07.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гончарівської селищної ради
на рішення Господарського суду Чернігівської області 
від 27.04.2026 (повний текст складено та підписано 01.05.2026)
у справі №927/81/26 (суддя А.В. Романенко)
за позовом Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Чернігівської обласної ради
до Гончарівської селищної ради,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп"
про витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Чернігівська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради звернулася до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Гончарівської селищної ради з вимогою про витребування з незаконного володіння Гончарівської селищної ради у комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку площею 16,9207 га, за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, що розташована на території відповідача.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка, в силу положень статей 19, 57, 83 Земельного кодексу України та статті 5 Лісового кодексу України, відноситься до земель лісогосподарського призначення комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2026 позов задоволено.
Витребувано з незаконного володіння Гончарівської селищної у комунальну власність на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку площею 16,9207 га, за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, що розташована на території Гончарівської селищної ради.
Стягнуто з Гончарівської селищної ради на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір у сумі 2 662,40 грн та витрати по залученню спеціаліста в сумі 5 000,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено протиправне вибуття з власності Чернігівської обласної ради земель лісового фонду (в межах кварталу 156 на території колишньої Смолинської сільської ради Чернігівського району), що знаходяться на праві постійного користування в ДП "Чернігіврайагролісгосп" на підставі рішення Облради від 27.03.2001, за рахунок накладення іншої земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, право власності щодо якої, 11.07.2019, зареєстровано за Гончарівською селищною радою.
Суд зазначив, що належним способом захисту права позивача в даному випадку є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з володіння відповідача. Суд також дійшов висновку, на момент реєстрації права власності Гончарівська селищна рада не знала і не могла знати про статус спірної земельної ділянки, оскільки на момент вчинення реєстраційних дій (11.07.2019) ані ДЗК, ані Державний реєстр речових прав не містив будь-яких відомостей щодо права постійного користування ДП "Чернігіврайагролісгосп" відносно спірної земельної ділянки, відтак, суд установив, що відповідач є добросовісним набувачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Гончарівська селищна рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 27.04.2026 у справі №927/81/26 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що суд дійшов необґрунтованого висновку про належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення. За доводами апелянта, самі по собі матеріали лісовпорядкування не є правовстановлюючими документами на земельну ділянку та не підтверджують виникнення чи належну державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою у межах сформованої земельної ділянки з визначеним кадастровим номером.
Також скаржник стверджує, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що на момент формування спірної земельної ділянки, її державної реєстрації та передачі у комунальну власність існували офіційно зафіксовані відомості про її належність до земель лісогосподарського призначення або про накладення на землі лісового фонду.
Апелянт також зазначає, що суд, не вирішивши питання законності підстав виникнення права комунальної власності та не надавши належної оцінки правовому значенню наказу ГУ Держгеокадастру, дійшов передчасного висновку про можливість застосування віндикаційного способу захисту.
Крім того, за твердженням скаржника, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, неправильно визначивши момент початку її перебігу.
Скаржник наголошує, що висновки суду не відповідають принципам правової визначеності та належного урядування.
Крім того, апелянт зазначає, що суд безпідставно поклав на відповідача витрати на залучення спеціаліста у розмірі 5 000 грн, не надавши належної оцінки ані процессуальному статусу відповідного документа, ані допустимості використання такого документа як ключового доказу у справі.
Також відповідач зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складає 32 500,00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення прокурора

08.06.2026 через підсистему "Електронний суд" від Чернігівської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання заперечила доводи викладені в ній, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
У відзиві прокурор наголошує, що інформація, надана ВО "Укрдержліспроект" щодо факту накладення спірної земельної ділянки на землі ДП "Чернігіврайагролісогосп" з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти є належним підтвердженням вказаних обставин, оскільки надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.
Прокурор також зазначає, що відсутність офіційного встановлення чи відновлення меж у натурі (на місцевості) не означає, що особа не користується цією землею фактично або на законних підставах.
В частині доводів апеляційної скарги про відмову у застосуванні строків позовної давності, прокурор посилається на те, що Чернігівській обласній раді про факт порушення вимог законодавства стало відомо з листа обласної прокуратури, це узгоджується з іншими доказами, що долучені до позову, адже згідно державного акту від 03.02.2006 землі передано в постійне користування ДП "Чернігіврайагролісгосп", предметом діяльності якого є лісорозведення, лісовідновлення та охорона лісів. Прокуро зазначає, що відповідач - подаючи заперечення, жодним доказом не доводить про обізнаність позивача - Чернігівської обласної ради у вибутті земель лісового фонду з власності держави, саме в момент прийняття розпорядчих актів чи реєстрації права комунальної власності в реєстрі. Жодними розпорядчими актами обласної ради не визначено її обов`язок перевіряти накази органів Держгеокадастру.
При цьому, прокурор наголошує, що строки позовної давності, як загальної, так і спеціальної, визначені Цивільним кодексом України, у період дії в Україні карантину, а потім воєнного стану не сплинули, а продовжені на строк дії відповідних режимів.
Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Чернігівської обласної ради прокурор зазначає, що у позовній заяві ним належним чином та у достатньому обсязі обґрунтовано підстави представництва інтересів держави в суді в особі позивача з посиланням на норми Конституції України, Закону України "Про прокуратуру", Господарського процесуального кодексу України, правових висновків Конституційного та Верховного судів, Європейського суду з прав людини.
Також прокуророр заззанчив, що вимога відповідача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 32 000,00 грн у даній справі є завищеною та не підтвердженою належними доказами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2026 апеляційну скаргу у справі №927/81/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Гончарівської селищної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2026 у справі №927/81/26. Судове засідання призначено на 30.06.2026. Витребувано матеріали справи №927/81/26 з Господарського суду Чернігівської області. 
09.06.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про учатсь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд задовольнив ухвалою від 24.06.2026.
12.06.2026 матеріали справи №927/81/26 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
30.06.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2026, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/81/26.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.06.2026, справу №927/81/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробено Г.П. (головуючий), судді: Спаських Н.М., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2026 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги Гончарівської селищної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2026 у справі №927/81/26, колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач) судді Тарасенко К.В., Спаських Н.М., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2026. Розгляд апеляційної скарги Гончарівської селищної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2026 у справі №927/81/26 призначено на 15.07.2026.
У судовому засіданні 15.07.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників судового процесу

У судове засідання 15.07.2026 з`явились представники позивача та відповідача, які надали свої пояснення. Прокурор та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідками від 10.07.2026.
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення прокурора та третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Гончарівської селищної ради за відсутності прокрора та представника третьої особи.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в даній справі.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 131^1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради прокурор у позовній заяві зазначив про неналежне виконання обласною радою повноважень щодо захисту речових прав ТГ сіл, селищ, міст області щодо земельної ділянки лісового фонду (лісовий квартал 156 ДАСП "Чернігіврайагролісгосп"), наданої в постійне користування лісокористувача за рішенням облради від 27.03.2001, порушених за фактом накладення на її частину іншої ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029 (спільна площа накладення 16,9207 га), що на праві комунальної власності, 11.07.2019, зареєстрована за Гончарівською селищною радою, що створює перешкоди державі в особі Чернігівської обласної ради в розпорядженні цією ділянкою.
Чернігівська обласна рада була обізнана з фактом порушення речового права (права власності ТГ сіл, селищ, міст області на земельну ділянку лісового фонду, надану в постійне користування лісокористувача за рішенням облради від 27.03.2001), про що свідчить зміст листа Чернігівської обласної ради від 05.01.2026 № 01-05/2 (на запит прокурора від 26.12.2025 № 15/1-844вих25), проте повідомила про відсутність наміру самостійно вживати заходи на відновлення порушених прав через обмежене фінансування та не заперечує проти представництва її інтересів органами прокуратури.
У порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Гончарівської селищної ради про витребування земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029.
Підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду та повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб??єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 263/2038/16-а).
До того ж колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в п. 5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, в якій вказано, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов?язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а Чернігівською обласною радою допущено бездіяльність, апеляційний суд приходить до висновку, що вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

За рішенням Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) "Про надання в постійне користування земель лісового фонду" від 27.03.2001, відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 № 1529/99, дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству "Чернігіврайагролісгосп" (третя особа) надані в постійне користування для ведення лісового господарства земельні ділянки лісового фонду, що були в користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили своє існування в процесі реформування і належать до земель запасу на території Чернігівського району, загальною площею 22138,2 га.
Дане рішення, прийняте Чернігівською обласною радою в межах своїх повноважень, є чинним.
Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп" створене на підставі наказу Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства "Чернігівоблагроліс" від 27.12.2000 № 2, зареєстроване 17.01.2001 за розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації № 18, на базі відокремленої частини майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, входить до сфери Управління комунального майна Чернігівської області.
Третя особа є лісокористувачем за рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001, основним видом діяльності якого є спеціалізоване ведення лісового господарства. Засновником Підприємства є комунальне підприємство "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради (код ЄДРПОУ 05389161).
Третій особі, 03.02.2006, на підставі розпорядження Чернігівської РДА від 01.11.2005 № 530, видано державний акт на право користування землею серії ЯЯ № 370602, за яким для ведення лісового господарства в постійне користування Підприємству надано 389,3649 га на території Смолинської сільської ради Чернігівського району. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 030683900001.
Відповідно до Проєкту організації та розвитку лісового господарства, що виготовлений Київською лісовпорядною експедицією ВО "Укрдержліспроект" у 2017 році, в постійному користуванні третьої особи, на території Гончарівської селищної ради (колишньої Смолинської сільської ради), знаходиться лісовий квартал 156 (виділ 7), на частину площі якого повністю накладається земельна ділянка за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029 (спірна).
На замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, з метою формування земельних ділянок та їх реєстрації в Державному земельному кадастрі, землевпорядником, Київською обласною філією ДП "Центр державного земельного кадастру", складена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Гончарівської селищної ради ОТГ Чернігівського району Чернігівської області, з урахуванням Перспективного плану формування територій Чернігівської області, затвердженого КМУ від 12.08.2015 № 899 (в редакції розпорядження КМУ від 01.02.2017 № 57-р, зі змінами, внесеними згідно з розпорядженням КМУ № 555-р від 09.08.2017), що затверджена за наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 17.08.2018 № 25-6476/14-18-сг.
За результатами виконаних робіт, 14.08.2018, у Державному земельному кадастрі, зареєстрована земельна ділянка сільськогосподарського призначення за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, площею 16,9207 га (за кодом 16.00., землі запасу), про що до матеріалів справи надано витяг з поземельної книги щодо цієї ділянки.
За даними Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО "Укрдержліспроект" (філії Київська лісовпорядна експедиція), лист від 18.09.2025 № 02/1292-25 (на запит прокурора від 03.09.2025 № 15/1-602вих-25), відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2016 року, межами таксаційних виділів, планово-картографічної інформації у векторному форматі DMF у системі плоских координат СК-63 в електронному вигляді з відображеними кварталами: земельна ділянка за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029 повністю накладається на межі лісового кварталу 156 ДП "Чернігіврайагролісгосп" (доданий фрагмент накладки на ортофотоплан межі кварталу 156 ДП "Чернігіврайагролісгосп").
За наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 № 25-7561/14-18-сг, передано із державної власності Гончарівській селищній раді Чернігівського району Чернігівської області у комунальну власність Гончарівської селищної ОТГ земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 1521,9264 га, розташовані за межами населених пунктів, на території Гончарівської селищної ОТГ Чернігівського району Чернігівської області, зокрема, земельну ділянку за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, площею 16,9207 га, землі запасу (16.00.) (порядковий номер 49 згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність).
16.07.2019, до поземельної книги, відкритої 14.08.2018, щодо земельної ділянки площею 16,9207 га, за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, внесено запис № 003 щодо права власності на цю ділянку, зареєстроване, 11.07.2019, за відповідачем, Гончарівською селищною радою (код ЄДРПОУ 03081565), про що до матеріалів справи додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (від 27.01.2026 за № 461881012); документи, подані відповідачем при реєстрації речового права: рішення Гончарівської селищної ради від 11.01.2019; наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 № 25-7561/14-18-сг, разом з актом приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність від 27.09.2018 б/н.
Приватне підприємство "Елітзем", яке діє на підставі ліцензії Держземагентства України на проведення робіт із землеустрою (АД № 076186 від 12.10.2012) та кваліфікаційного свідоцтва землевпорядника (№ 001323, 001322 від 03.01.2013), на підставі договору від 20.03.2026 № 7-26, на замовлення обласної прокуратури, виконавши роботи по виготовленню графічних відомостей з позначенням межі та площі земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, відносно земель лісогосподарського призначення, що за державним актом перебувають у постійному користування ДП "Чернігіврайагролісгосп", встановило: земельна ділянка за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029 повністю накладається на межі 156 кварталу ДП "Чернігіврайагролісгосп". Виготовлено схему накладення та каталог координат окружної межі земельної ділянки лісового фонду ДП "Чернігіврайагролісгосп", що знаходиться в межах земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029 (площа 16,9207 га).
Прокурором, в інтересах держави, скерований до суду віндикаційний позов про витребування на користь належного власника, Чернігівської обласної ради, земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, площею 16,9207 га, що сформована за рахунок земель лісового фонду постійного лісокористувача, ДП "Чернігіврайагролісгосп", (лісовий квартал 156, виділ 7).
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилаться на те, що Гончарівська селищна рада набула в власність земельну ділянку площею 16,9207 га, за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029 (далі - спірна), на законних підставах. У той час як доводи прокурора про накладення спірної ділянки на землі лісового фонду, що перебувають в постійному користуванні ДП "Чернігіврайагролісгосп", згідно з актом серії ЯЯ № 370602, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах у справі. Звертав увагу суду, що на момент набуття ним права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, у Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які відомості про речові права (право постійного користування) ДП "Чернігіврайагролісгосп" на цю ділянку.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані позивачем і відповідачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Відповідно до статті 6 ЛК України (в редакції чинній станом на 27.03.2001) всі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України, яка делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначеними цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів у межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду в постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному Земельним (561- XII) та цим кодексами.
За частиною 1 статті 4 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (далі - ЗК України, в редакції чинній станом на 27.03.2001) у державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають у загальнодержавній власності.
За п. 1 частини 1 статті 12 та п. 1 частини 1 статті 13 ЛК України (в редакціях чинних станом на 27.03.2001) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування в порядку, установленому статтею 19 цього Кодексу, за частиною 4 якої, обласні Ради народних депутатів повноважні надавати в користування земельні ділянки із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд; та в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 1 - 3 і 5 цієї статті.
До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.
За статтею 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Виходячи з приписів частин 1, 2 статті 9 ЛК України (в редакції чинній станом на 27.03.2001) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, в яких створені спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За п. 21 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Згідно з п. 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Судом встановлено, що на підставі рішення Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) від 27.03.2001, прийнятого в межах повноважень Ради, ДП "Чернігіврайагролісгосп" (лісокористувач, засновником якого є комунальне підприємство "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради) надані в постійне користування для ведення лісового господарства землі лісового фонду загальною площею 22138,2 га, до складу яких увійшла спірна земельна ділянка (територія колишньої Смолинської сільської ради Чернігівського району, лісовий квартал 156, виділ 7).
ДП "Чернігіврайагролісгосп" виданий державний акт на право користування землею серії ЯЯ № 370602, за яким, для ведення лісового господарства, лісокористувачу в постійне користування надано 389,3649 га згідно з планом землекористування.
Відповідно до п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VІ, з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013), землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки:
а) на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;
які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" п. 4 цього розділу.
Пунктом 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VІ визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. 
Виходячи з положень Закону № 5245-VІ, починаючи з 01.01.2013, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення знаходилась у власності територіальної громади, сіл, селищ і міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та перебувала в постійному користуванні ДП "Чернігіврайагролісгосп".
Відповідно до п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України, до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01.01.2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування, до набрання чинності ЗК України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.
Судом встановлено, що за відомостями у Проєкті організації та розвитку лісового господарства (виготовлений Київською лісовпорядною експедицією ВО "Укрдержліспроект" у 2017 році), в користуванні ДП "Чернігіврайагролісгосп" на території колишньої Смолинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області перебувають земельні ділянки в межах лісового кварталу 156.
Згідно з розпорядженням КМУ від 12.06.2020 № 730-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області" Смолинська сільська рада увійшла до складу територіальної громади Гончарівської селищної ради Чернігівського району.
Матеріалами справи підтверджено протиправне вибуття з власності Чернігівської обласної ради земель лісового фонду (в межах кварталу 156 на території колишньої Смолинської сільської ради Чернігівського району), що знаходяться на праві постійного користування в ДП "Чернігіврайагролісгосп" на підставі рішення Облради від 27.03.2001, за рахунок накладення іншої земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, право власності щодо якої, 11.07.2019, зареєстровано за Гончарівською селищною радою.
Факт накладання земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, на землі лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП "Чернігіврайагролісгосп", лісовий квартал 156 на території колишньої Смолинської сільської ради Чернігівського району, підтверджено землевпорядною організацією ПП "Елітзем", якою шляхом зіставлення матеріалів, наданих ВО "Укрдержліспроект" щодо межі лісового фонду кварталу 156 ДАСП "Чернігіврайагролісгосп" та даних ДЗК по ділянці за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, площею 16,9207 га, встановлено: вказана ділянка повністю накладається на межі кварталу 156 ДАСП "Чернігіврайагролісгосп"; землевпорядником виготовлено схему та каталог координат окружної межі земельної ділянки лісового фонду ДП "Чернігіврайагролісгосп", яка знаходиться в межах земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029 (площа накладення 16,9207 га).
Протилежні доводи апелянта, не спростовують висновків суду, наведених вище та є лише власним тлумаченням скаржником норм чинного законодавства у сфері спірних правовідносин.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність на підставі належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, порушення речового права територіальної громади сіл, селищ, міст Чернігівської області, в особі Чернігівської обласної ради, на земельну ділянку 16,9207 га, за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, що протиправно вибула з її власності за фактом реєстрації, 11.07.2019, спірної ділянки за Гончарівською селищною радою (відповідачем у справі).
Стосовно доводів апелянта, наведених в апеляційній стосовно відсутності в державних реєстрах права постійного користування спірною земельною ділянкою, колегія суддів зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності чи користування, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. (висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).
Щодо доводів скаржника про відмову у засосуванні строків позовної давності, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки відповідно статті 257 Цивільного кодексу України.
За загальним правилом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках:
1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 
2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 362/44/17.
Аналіз положень статей 256, 261 ЦК України вказує на те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Тобто, обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Як встановлено судом, Державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер в ДРРП: 1871847574255) за відповідачем проведена 11.07.2019 (номер відомостей про речове право: 32386984), а тому саме з цієї дати слід обраховувати строки позовної давності відносно вимоги про витребування земельної ділянки на користь обласної ради, оскільки починаючи з 11.07.2019 спірний об`єкт вибув з її власності та саме з цієї дати Рада могла довідатись про порушення її речових прав.
У зв`язку з цим суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що строк позовної давності належить обчислювати з 27.09.2018, тобто з моменту прийняття ГУ Держгеокадастром у Чернігівській області наказу від 27.09.2018 № 25-7561/14-18-сг та підписання сторонами акту приймання-передачі із державної в комунальну власність Гончарівської селищної ради земельної ділянки за кадастровим номером 7425588500:09:000:3029, площею 16,9207 га.
Разом з цим, Пунктом 12 розділу Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України, встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (covid-19), строки визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 2 квітня 2020 року.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, в період з 11.03.2020 по 30.06.2023 на всій території України діяв карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.
Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину продовжується на строк дії таких обставин.
Верховний Суд у постанові від 22.09.2022 у справі № 920/724/21 зазначив, що суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.
Суд зазначає, що строк загальної позовної давності для звернення до суду з вимогою про витребування земельних ділянок з незаконного володіння, станом на час введення карантину не сплинув, у зв`язку з чим, звернення прокурора з даним позовом до суду відбулося в межах позовної давності.
До того ж, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Президент України своїм Указом від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" ввів воєнний стан в Україні з 24.02.2022.
У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності. Зокрема, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, який передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності установлені статтями 257-259 ЦК України.
Отже, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії.
З огляду на викладене, враховуючи п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (щодо продовження строків на період дії карантину) та п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (щодо зупинення перебігу строку позовної давності на строк дії воєнного стану), прокурор звернувся до суду з позовною заявою в межах строку позовної давності, про що вірно виснував суд першої інстанції.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Гончарівської селищної ради.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 27.04.2026 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Гончарівської селищної ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.04.2026 у справі №927/81/26 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Гончарівську селищну раду.
Матеріали справи №927/81/26 повернути Господарському суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.07.2026

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді Н.М. Спаських

К.В. Тарасенко