УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/6655/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі 
цивільну справу №279/6655/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Волкова Сергія Миколайовича
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 03 грудня 2022 року №9088217 у сумі 25 024,50 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 03 грудня 2022 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений договір №9088217 про надання споживчого кредиту. За умовами договору ОСОБА_1 отримав 6 700,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором про надання споживчого кредиту. Пунктом 7.1 цього договору визначено, що він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а обумовлені ним права та обов`язки сторін - з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. ТзОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало, надавши відповідачці кредит. Укладаючи Кредитний договір, відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 27 лютого 2023 року між  ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТзОВ «Мілоан», включно і до відповідача за кредитним договором від 03 грудня 2022 року № 9088217. Відповідно до виписки з особового рахунку сума заборгованості відповідача становить 25 024,5 грн, із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 6 700 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 17 989,50 грн, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 335 грн. Відповідачу направлялась письмова претензія про погашення кредитної заборгованості від 12 вересня 2025 року Вих. № 22356892/82.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 03 грудня 2022 року №9088217 у сумі 24 689,50 грн, судовий збір у розмірі 2 373,95 грн та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Волков С.М. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що позивачем не надано суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що на виконання умов договору про надання коштів у позику ОСОБА_1 на картковий рахунок позичальника перераховані грошові кошти, не надано підтвердження обставин перерахування цих грошових коштів. Позивачем не надано доказів того, що у відповідача за цим кредитним договором мається борг. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості, який не є достатнім для висновку про існування боргу у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволило б перевірити видачу кредитних коштів відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, не містить періодів, а саме дат нарахування відповідно до яких можна було б перевірити правильність нарахування процентної ставки. Розмір та період нарахування заявленої заборгованості не відповідає умовам договору та має бути суттєво зменшеним. Позивачем не доведено належними доказами відступлення до нього прав вимоги відносно відповідача за кредитним договором №9088217 від 03 грудня 2022 року. Заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому просить суд зменшити її до 1 000 грн, у зв`язку з недотриманням вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягу та часу, витраченого на її виконання.

У додаткових поясненнях представник позивач ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Корнійчук І.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі.
При цьому посилається на те, що відповідачем не надано суду відомостей на підтвердження факту не заповнення заявки на отримання грошових коштів в кредит, не підписання відповідачем договору, на надання чи заволодіння його персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно персональних даних відповідача матеріали справи не містять. Крім того, самим відповідачем не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком № НОМЕР_1 на спростування обставин отримання 03 грудня 2022 року кредиту в сумі 6 700 грн. В договорі зазначено, що позичальник не повинен сплачувати на користь кредитодавця будь-які платежі не передбачені даним договором. Вказані в даному договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород кредитодавця не можуть бути збільшені кредитодавцем без згоди позичальника. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором від 03 грудня 2022 року № 9088217 було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27 лютого 2023 року. Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Вважає, що усі дії позивача є правомірними, оскільки у позові позивач не мав наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за комісією. Всі ставки щодо нарахування відсотків за користування кредитом зазначені в договорі. До того ж, у матеріалах справи наявна копія про щоденні нарахування та погашення за вище вказаним договором, де зазначені суми нарахування відсотків з посиланням на відповідні пункти договору. Щодо відступлення права вимого зазначає, що 27 лютого 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та позивачем було укладено Договір відступлення прав вимоги № 91-МЛ, відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст.512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТзОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором. З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог 91-МЛ від 27 лютого 2023 року вбачається, що ТзОВ «Мілоан» передало, а ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором №9088217 від 03 грудня 2022 року. Оскільки в реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27 лютого 2023 року містяться персональні дані інших осіб. Таким чином, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги по кредитному договору № 91-МЛ від 27 лютого 2023 року.

Частиною четвертою ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій ст.268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у цій справі, призначеній до розгляду на 18 червня 2026 року, є дата складення повного судового рішення 24 липня 2026 року.

Підсумовуючи викладене вище, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку частини першої ст.369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 03 грудня 2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №9088217, у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.7-12).

Відповідно до пункту 1.1 договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на визначений пунктом 1.3. договору строк надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Сума кредиту становить 6 700 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 03 грудня 2022 року і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 18 грудня 2022 року. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 18 березня 2023 року (пункти 1.3.1-1.3.2 договору).

Згідно із пунктом 1.4 договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 18 грудня 2022 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18 березня 2023 року.

Пунктом 1.5 договору визначено, що загальні витрати позичальника за пільговий період складають 435,50 грн в грошовому виразі та 363 відсотків річних у процентному значенні, загальні витрати позичальника за кредитом складають 18 525,50 грн в грошовому виразі та 961 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 7 135,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 25225,50 грн.

Комісія за надання кредиту 335 грн, яка нараховується за ставкою 5,00% відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. Договору).

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 100,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18090,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (пункти 1.5.2-1.5.3 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1.

Пунктом 6.1 договору, визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі.

ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надало останньому кредит у сумі 6 700,00 грн шляхом зарахування, 03 грудня 2022 року, кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору № 9088217. На підтвердження чого свідчить копія платіжного доручення ТОВ «Мілоан» 88317620 від 03 грудня 2022 року (а.с. 15 зворот).

Відомості про платіжну картку, на яку здійснено цей переказ збігаються з відомостями про платіжну картку відповідача в договорі про споживчий кредит №9088217 від 03 грудня 2022 року.

Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 9088217, сформованих та підписаних ТзОВ «Мілоан», вбачається, що ОСОБА_1 надано кредит у сумі 6 700 грн, нараховано комісію за оформлення кредиту у сумі 335 грн, із 04 грудня 2022 року по 18 грудня 2022 року нараховувались проценти згідно з п.п. 1.5.2. договору у сумі 6,70 грн за кожен день періоду, з 19 грудня 2022 року по 27 лютого 2023 року нараховувались проценти згідно з п.п.1.6.,2.3.1.2 договору у сумі 201 грн за кожен день періоду (а.с.16).

Також, 27 лютого 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №91-МЛ. Відповідно до пункту 1.1 цього договору, на умовах, встановлених цим договором. Кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель Заборгованості) (а.с.18-22).

Відповідно до пункту 7.1 договору, в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги. Новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 330 002,27 грн без ПДВ. При цьому оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього договору, щодо кожного окремого боржника визначається згідно з Додатком №1 до даного договору.

27 лютого 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено акт приймання-передачі реєстру боржників від 27 лютого 2023 року до договору відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27.02.2023, за яким згідно з вимогами п. 8.3. договору відступлення прав вимоги № 91-МЛ від 27.02.2023 кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора від 27.02.2023, складений за формою згідно із додатком № 1 до договору. Кількість боржників 872. Загальна сума заборгованості (кредитного портфелю) 11 546 786,46 грн (а.с.27).

Відповідно до платіжної інструкції від 27 лютого 2023 року № 70284 ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатив ТзОВ «Мілоан» суму фінансування за відступлене право вимоги згідно з договором відступлення права вимоги від 27 лютого 2023 року №91-МЛ в розмірі 330 002,24 грн, що відповідає умовам договору в пункту 7.1 (а.с.27 зворот).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 91-МЛ від 27 лютого 2023 року, складеного ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 21 205,50 грн, з яких: 335 грн - залишок по комісії; 14 170,5 грн - залишок по відсотках; 6700 грн - залишок по тілу (а.с.28).

Крім того, з матеріалів справи убачається, що 12 вересня 2025 ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло ОСОБА_1 претензію, в якій повідомило, що відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 9088217 від 03 грудня 2023 року та вимагало виконати зобов`язання протягом 3 днів, а саме негайно погасити заборгованість у сумі 25 024,5 грн (а.с. 28 зворот). 

Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 9088217 від 03 грудня 2023 року станом на 12 вересня 2025 року у ОСОБА_1 перед ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» наявна не погашена заборгованість у сумі 25 024,5 грн, з яких: 6 700 грн - прострочена заборгованість на суму кредиту; 335 грн - заборгованість за комісіями; 17 989,5 грн - прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 17).

Згідно з частиною першою ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини третьої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц, від 17 січня 2022 року в справі №234/7723/20.

Абзац другий частини 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 суд дійшов висновку, що «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи підтверджується, що 03 грудня 2022 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №9088217 у формі електронного документу.

Розділом 6 договору сторони узгодили порядок його укладення. Зокрема, передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

В пункті 6.2. вказано, що розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.

Зі змісту договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора F90617 03 грудня 2022 року о 08:39.

При цьому, позивачем надано до суду довідку про ідентифікацію, з якої вбачається, що акцепт договору позичальником здійснено підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора F90617, надісланого позичальнику 03 грудня 2022 року о 8:39, який відправлено на номер телефону - НОМЕР_3 .

Можливість укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19 та інших.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Отже, наведене безумовно свідчить про те, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію".

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Встановивши зазначені обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами у справі укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами та комісію. Доказів повернення вказаних грошових коштів матеріали справи не містять. Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Крім того, відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТзОВ «Мілоан», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що подані позивачем документи підтверджують факт укладення між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №9088217 в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Посилання представника відповідача щодо не укладення ОСОБА_1 кредитного договору колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.

Пунктом 2.1. договору №9088217 про надання споживчого кредиту від 03 грудня 2022 року сторони договору визначили, що кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 414962*92.

На підтвердження виконання ТзОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит, позивачем надано платіжне доручення № 88317620 від 03 грудня 2022 року про перерахування коштів в сумі 6 700,00 грн на кредитний рахунок № 414962*92, отримувач ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року №113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Доказів того, що банківська картка з відповідним номером відповідачу не належить, матеріали справи не містять. Не надано відповідачем і доказів того, що на картку НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 6 700 грн. Враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання апелянта на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів надання коштів у кредит спростовуються викладеним вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2022 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9088217, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 6 700 грн на строк 105 днів, зі сплатою платежу кредиту, процентів та комісії.

За умовами п. 1.3., 1.4 кредитного договору №9088217 від 03 грудня 2022 року сторони погодили строк кредитування 105 днів з 03 грудня 2022 року з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 18 березня 2023 року.

Відповідно до пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 100,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.5.3 проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають 18 090 які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду.

За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту, відсотків та комісії настав саме 29 березня 2023 року й саме в межах цього строку ТОВ «Мілоан» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит № 9088217 від 03 грудня 2022 року  було проведено наступним чином: з 03 грудня 2022 року по 18 грудня 2022 року за ставкою 0,10 % на день, а за період після спливу строку пільгового періоду кредитного договору - з 19 грудня 2022 року по 18 березня 2023 року за ставкою 3 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Тобто сторони, користуючись принципом свободи договору, погодили, що в період дії пільгового та поточного періоду, який в розумінні закону є строком кредитування, позичальник сплачує проценти відповідно до п. 1.5.2 та п. 1.5.3. Ці проценти є платою за правомірне (договірне) користування кредитом і нараховуються на підставі статті 1048 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом виключно на період дії кредитного договору.

На підставі частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено укладення договору, узгодження його умов сторонами та отримання відповідачем коштів. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків в розмірі 17 989,50 грн.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору.

За таких обставин положення пункту 1.5.1. щодо обов`язку позичальника сплати комісію в розмірі 335 грн за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку. Позикодавцем в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 , та за які кредитором встановлена комісія.

Ураховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За приписами пункту 1 частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

Як було вказано вище, 27 лютого 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №91-МЛ.

Колегія суддів зауважує, що позивачем ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» до позовної заяви додало копію витягу з реєстру боржників від 27 лютого 2023 року, яка засвідчена належним чином, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатив ТзОВ «Мілоан» суму фінансування за відступлене право вимоги згідно з договором відступлення права вимоги від №91-МЛ в розмірі 330 002,24 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 70284 від 27 лютого 2023 року.

Отже, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором - ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал».

У постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 жовтня 2023 року в справі №905/306/17, від 02 листопада 2021 року в справі №905/306/17, від 29 червня 2021 року в справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року в справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року в справі №5026/886/2012 вказано, що «Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є: належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, докази на підтвердження оплати за договором».

Розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення належить залишити без змін.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волкова Сергія Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча   Судді