Справа № 445/3324/25 
провадження № 2/445/630/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О. М.
секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.

з участю представника позивача Дяківа В.Б.
відповідача ОСОБА_1 
представників відповідача Дегтяренко О.О., Литвин Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом Приватного підприємства "Галичина Агроресурси" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Демська О.В., про визнання недійсними договорів дарування, -

в с т а н о в и в :
10 грудня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача Приватного підприємства «Галичина Агроресурси» Дяків В.Б. звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Демська Ольга Володимирівна про визнання недійсними договорів дарування. 
Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказує, що у червні 2022 року позивач та ОСОБА_1 дійшли згоди щодо укладення договору безвідсоткової позики, за яким ПП «Галичина Агроресурси» зобов`язалося передати ОСОБА_1 грошові кошти, а останній зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів. Сторони погодили, що позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в розмірі 5 500 000,00 грн. на зворотній, безвідсотковій основі, а останній зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01 січня 2025 року, включно, з правом дострокового погашення. 
Представник позивача вказує, що позивач за період з червня 2022 року по листопад 2023 року на рахунок ОСОБА_1 здійснив платежі на загальну суму 5 091 500, 00 грн. 
В подальшому ОСОБА_1 перестав виходити на зв`язок, а тому позивач більше не перераховував кошти ОСОБА_1 
23 січня 2025 року ПП «Галичина Агроресурси» надіслало ОСОБА_1 вимогу про повернення грошових коштів, згідно якої вимагало повернення боргу в розмірі 5 091 500, 00 грн протягом 7 днів з дня отримання претензії.
Згодом позивачу стало відомо, що після отримання зазначеної вимоги, ОСОБА_1 відчужив все належне йому майно за договорами дарування ОСОБА_2 , зокрема земельну ділянку площею 0,2086 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4621882200:01:009:0016, та розміщений на ній житловий будинок, разом з господарськими будівлями та спорудами, що до нього відносяться, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,3648 га, що розташована на території Глинянської міської ради, Львівського району, Львівської області; земельну ділянку площею 0,9903 га, що розташована на території Глинянської міської ради, Львівського району, Львівської області
Представник позивача вказує, що після укладення зазначених договорів у ОСОБА_1 у власності не залишилося жодного нерухомого майна.
Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 , відчужуючи все своє майно, одразу після отримання вимоги про сплату боргу, діяв очевидно недобросовісно, зловживав правами стосовно кредитора, укладені договори дарування спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника.
Як наслідок, позивач просить визнати недійсними договори дарування вищевказаного майна. 

Стислий виклад позиції відповідача ОСОБА_1 .
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Дегтяренко О.О. подав відзив на позов, де вказує, що з позивними вимогами сторона відповідача не погоджується, просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що з 16 червня 2022 року по 29 грудня 2023 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Приватним Підприємством «Галичина Агроресурси» та працював на посаді механіка. Впродовж зазначеного періоду, а саме з червня 2022 року по грудень 2023 року, директором ПП «Галичина Агроресурси» на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 систематично перераховувалися грошові кошти, призначені виключно для здійснення господарських витрат підприємства. Зазначені кошти надавалися ОСОБА_1 для виконання службових обов`язків та використовувалися, зокрема, на придбання запасних частин та комплектуючих до сільськогосподарської техніки (комбайнів, вантажних автомобілів та іншої техніки підприємства); оплату палива та мастильних матеріалів; виплату заробітної плати працівникам, залученим до сезонних робіт; оплату харчування працівників; оплату проживання працівників у готелях на території Рівненської, Львівської, Волинської та Тернопільської областей у період проведення робіт зі збору зернових культур; інші витрати, безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю підприємства. 
Вказує, що отримання грошових коштів на особистий рахунок ОСОБА_1 мало виключно технічний характер та було зумовлене виробничою необхідністю, оперативністю розрахунків і відсутністю можливості здійснення відповідних платежів безпосередньо з рахунку підприємства. При цьому у день отримання коштів або в максимально короткий строк ОСОБА_1 перераховував зазначені грошові кошти за їх цільовим призначенням — постачальникам товарів та послуг, працівникам підприємства або іншим контрагентам, відповідно до вказівок керівництва ПП «Галичина Агроресурси». 
Зазначає, що грошові кошти, які надходили на особистий рахунок ОСОБА_1 не були його особистим доходом, а використовувалися виключно в інтересах та для потреб Приватного Підприємства «Галичина Агроресурси». Жодних договорів позики ОСОБА_1 із позивачем не укладав, позик від позивача не отримував. 
Вказує, що оскаржувані договори не мають ознак фраудаторних правочинів. Договори дарування нерухомого майна були укладені 30.01.2025 року, тобто: до будь-якого судового рішення; до встановлення судом факту існування боргу; без відкритого виконавчого провадження; без накладення арештів або заборон на відчуження майна. В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна, звертає увагу, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права.

Стислий виклад позиції третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору – приватного нотаріуса Демської О.В.
Приватний нотаріус Демська О.В. подала письмові пояснення щодо заявленого позову, вказує, що при посвідченні оскаржуваних правочинів нею дотримано усіх вимог законодавства, жодних заборон на відчуження майна не було, сторони договорів дарування розуміли значення своїх дій, правочини не є фіктивними чи удаваними, дієздатність сторін була перевірена. Вказує, що договір позики між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 повинен укладатись в письмовій формі, наявність будь-яких боргових зобов`язань не є підставою для визнання договорів дарування недійсними. Просить в задоволенні позову відмовити, розгляд справи проводити за її відсутності. 

Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 18.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 18.03.2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про допит свідків. 
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допитані в судовому засіданні, що мало місце 02.07.2026 року. 
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом не допитувались, оскільки двічі, стороною, якою заявлено клопотання про допит вказаних свідків, явку останніх в судове засідання не забезпечено. 
В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні доводам позову, просить такий задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представники в судовому засіданні щодо заявленого позову заперечили. Вказують, що жодних позик ОСОБА_1 не надавалось, грошові кошти перераховувались позивачем на картку ОСОБА_1 виключно з метою покриття господарських потреб позивача. Вказаним шляхом, позивач намагався мінімізувати податкове навантаження, а тому з даного приводу відповідач звернувся до органів Бюро економічної безпеки для розслідування таких фактів. Відчуження нерухомого майна пов`язане виключно з тим, що відповідач ОСОБА_1 міг бути мобілізованим, що могло мати вплив на його життя, а тому таким чином намагався вирішити можливі майнові питання. Вказане, за доводами сторони відповідача ОСОБА_1 є типовою практикою для мобілізованих чоловіків, чи таких, які очікують мобілізації, відчуження майна одразу після скерування позивачем вимоги щодо погашення боргу є лише збігом в часі, ці обставини та факти не пов`язані між собою. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення, що являється дружиною ОСОБА_1 , про наявність чи відсутність будь-яких боргових зобов`язань останнього їй нічого не відомо, як і про вимогу позивача щодо сплати боргу, договори дарування укладено виключно через обставини можливої мобілізації ОСОБА_1 . 
В судовому засіданні 02.09.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, вступна та резолютивна частина рішення проголошені 04.09.2026 року.

Фактичні обставини справи встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Відповідач ОСОБА_1 з 16 червня 2022 року по 29 грудня 2023 року перебував у трудових відносинах із Приватним Підприємством «Галичина Агроресурси» та працював на посаді механіка, що сторонами не заперечується. 
За період з червня 2022 року по листопад 2023 року на рахунок ОСОБА_1 . Приватним Підприємством «Галичина Агроресурси» здійснено грошові перекази на загальну суму 5 091 500, 00 грн, що підтверджується відповідною банківською випискою. 
Із суми 5 091 500, 00 грн, 1 726 000,00 грн переказано із призначенням платежу «позика безвідсоткова без ПДВ» або «надання безвідсоткової фінансової допомоги, без ПДВ», решта – суми 3 365 500 грн переказано без будь-якого призначення. 
23.01.2025 року позивач надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату заборгованості у розмірі 5 091 500, 00 грн впродовж 7 днів, що підтверджується копією відповідної вимоги, описом вкладення до цінного листа, поштовою квитанцією. 
30.01.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,2086 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4621882200:01:009:0016, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2744567346218 та розміщеного на ній житлового будинку, разом з господарськими будівлями та спорудами, що до нього відносяться, що знаходяться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2434006946218 
Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Демською Ольгою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №145.
30.01.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,3648 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Глинянської міської ради, Львівського району, Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки 4621882200:06:000:0223, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 609158846218.
Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Демською Ольгою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №147.
30.01.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,9903 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Глинянської міської ради, Львівського району, Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки 4621882200:06:000:0274, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 609280646218.
Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Демською Ольгою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №146.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям, що останні підтвердили в судовому засіданні. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 455842906 від 10.12.2025 року у відповідача ОСОБА_1 відсутнє будь-яке нерухоме майно. 
30.04.2026 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 72026142200000020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, орган досудового розслідування – відділ детективів із розслідування кримінальних проваджень у податковій сфері підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Львівській області. 
Згідно фабули провадження таке здійснюється за фактом можливого приховування службовими особами ПП «Галичина агроресурси» реальних фінансово-господарських операцій та мінімізації податкових зобов`язань, організації проведення розрахунків за діяльність підприємства через особистий банківський рахунок працівника ОСОБА_1 , на який було перераховано 5 млн гривень для здійснення господарських витрат підприємства без належного бухгалтерського та податкового обліків, що призвело до заниження об`єкта оподаткування та подальшого ухилення від сплати податків у значних розмірах.
Будь-які інші відомості щодо вказаного кримінального провадження чи прийнятих процесуальних рішень у ньому відсутні. 
Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_4 надала показання, що має у власності заклад громадського харчування (кафе), в якому за домовленістю із ОСОБА_1 харчувались працівники ПП «Галичина агроресурси». Оплату послуг харчування здійснював відповідач ОСОБА_1 . Фактично, будь-якими відомостями щодо можливого договору позики, укладеного між ПП «Галичина агроресурси» та відповідачем ОСОБА_1 свідок не володіє. 
Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_3 надав показання, що перебував у трудових відносинах із ПП «Галичина агроресурси», зокрема в період 2022-2023 років. Частину заробітної плати йому та іншим працівникам надавав ОСОБА_1 готівкою, також останній оплачував послуги харчування, проживання працівників підприємства, оплачував витрати на ремонт техніки, тощо, з коштів, що йому переказувало ПП «Галичина агроресурси». Як і свідок ОСОБА_4 , свідок ОСОБА_3 , будь-якими відомостями щодо можливого договору позики, укладеного між ПП «Галичина агроресурси» та відповідачем ОСОБА_1 фактично не володіє. 

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. 
Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, але не виключно визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. 
Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.
До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.
До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20).
Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України).
Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 712/7975/17).
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17).
Касаційний суд вже зауважував, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. 
Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним. Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. 
Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин (пункти 108, 115, 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 916/379/23).
Цей суд звертав увагу, що: 
-відсутність заборони чи арешту не виключає кваліфікацію правочину як фраудаторного, оскільки для оспорення правочину, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), важливим є те, що учасники цивільного обороту використовують приватний інструментарій всупереч його призначенню, принципу доброї совісті та, зокрема, для, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника (поручителя) чи зменшення обсягу його майна (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2024 року в справі № 947/37261/21 (провадження № 61-7737св24)); мета позаконкурсного оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Очевидно, що коли кредитор вже звернув стягнення на майно для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника, то конструкція фраудаторного правочину не може бути застосована (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року в справі № 504/112/22); 
-тлумачення статті 220 ЦК України свідчить, що рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору «зцілює» тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. І, відповідно, не виключається визнання договору недійсним, який був визнаний дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення, як такого, що вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний договір). Приватно-правовий інструментарій (зокрема, визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 569/6427/16); 
-для застосування конструкції фраудаторного правочину важливо щоб кредитору належало суб`єктивне цивільне право (зокрема, право вимоги). Цей суд неодноразово аналізував конструкцію фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Тому необов`язково для застосування вказаної конструкції, щоб існувало судове рішення про стягнення зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2025 року в справі № 159/5846/23); 
-цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу за договором. Боржник, який відчужує майно на підставі безоплатного договору на користь своєї невістки після настання строку повернення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які, хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, спрямованого на унеможливлення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: безоплатність договору; момент укладення договору (зокрема після настання строку повернення боргу); контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини чи навіть трудові. Наприклад, родич боржника (зокрема, син, онук, мати), дружина чи колишня дружина боржника, невістка, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа) ( постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2025 року в справі № 347/721/22).

Висновки суду за результатом розгляду справи
За період червня 2022 року – листопада 2023 року позивачем на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 , з яким у позивача мали місце трудові відносини, перераховано грошові кошти у загальному розмірі 5 091 500, 00 грн, з яких 1 726 000,00 грн переказано із призначенням платежу «позика безвідсоткова без ПДВ» або «надання безвідсоткової фінансової допомоги, без ПДВ», решта – суми 3 365 500 грн, переказано без будь-якого призначення. 
Доказів на спростування існування боргу перед позивачем, ОСОБА_1 не представлено. 
Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача детально не обізнані щодо усіх фінансових відносин ОСОБА_1 та позивача, інформацією щодо укладення/неукладення договору позики між ОСОБА_1 та позивачем вони не володіють. 
За приписами ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Саме по собі внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 щодо можливого факту ухилення позивача від сплати податків, мінімізації податкового навантаження також не спростовує право вимоги позивача щодо сплати грошових коштів. 
Відсутність судового рішення чи будь-якого іншого судового провадження щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь позивача, не свідчить про відсутність боргу як такого та відповідної реалізації права вимоги позивача до ОСОБА_1 у майбутньому. 
Відповідач ОСОБА_1 30.01.2025 року, тобто одразу після скерування позивачем 23.01.2025 року вимоги щодо повернення грошових коштів у досить значному розмірі, відчужив все наявне у нього нерухоме майно за безвідплатним договором своїй дружині – відповідачу у справі ОСОБА_2 . 
Мотиви вчинення цих правочинів ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 достеменно пояснити не змогли. 
Доводи, що такі правочини вчинено, оскільки ОСОБА_1 міг бути мобілізованим, суд оцінює критично, оскільки: ОСОБА_1 мобілізованим не був, ні станом на день вчинення правочину, ні станом на день ухвалення даного рішення; доказів направлення йому будь-яких повісток від органів ТЦК та СП, проходження ним ВЛК, тощо, суду представлено не було; вчинення такого роду правочинів не є типовою практикою для мобілізованих громадян; будь-яка доцільність в укладенні такого роду правочинів у випадку потенційної мобілізації ОСОБА_1 відповідачами не доведена, як і існування будь-яких наявних чи потенційних спорів щодо майна ОСОБА_1 . 
Іншим нерухомим майном, окрім відчужених 30.01.2025 року земельних ділянок та будинку, ОСОБА_1 не володіє, на підтвердження зворотного відповідач не подав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності у нього рухомого чи нерухомого майна, корпоративних прав, грошових коштів, доходів або інших активів, на які може бути звернено стягнення.
Таким чином, укладеним ОСОБА_1 30.01.2025 року договорам дарування притаманні всі ознаки фраудаторного правочину, оскільки вони: укладені одразу після скерування вимоги позивача про сплату боргу; вчинені безвідплатно; майно за ними відчужено на користь дружини, тобто на користь близької особи; вчиненні без достатніх мотивів; за наслідками їх укладення відповідач залишився без будь-якого нерухомого майна на яке можна було б звернути стягнення.
Відтак, за наслідками розгляду справи, суд приходить до висновку, що оспорювані договори дарування вчинено на шкоду позивачу, поведінка ОСОБА_1 щодо їх укладення не була добросовісною, не відповідача принципам розумності та справедливості, свідчить про зловживання цивільними правами, а укладені договори очевидно спрямовані на неможливість звернення стягнення на відчужуване майно в майбутньому, а тому такі договори слід визнати недійсними. 
При цьому, встановлення фраудаторного характеру правочинів є самостійною та достатньою підставою для визнання їх недійсними.
Суд відхиляє доводи представників ОСОБА_1 про те, що на момент укладення договорів дарування не існувало судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили. 
Сам по собі цей факт не спростовує встановлених судом обставин недобросовісної поведінки ОСОБА_1 , оскільки для кваліфікації правочину як фраудаторного визначальним є не наявність судового рішення, а існування невиконаного зобов`язання, обізнаність боржника про нього та вчинення дій, спрямованих на унеможливлення або істотне ускладнення задоволення вимог кредитора.
З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 7 267,2 грн, що підтверджується квитанцією №7027-6054-1424-7456 від 10.12.2025 року. 
За таких обставин, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у рівних частках по 3 633,6 грн. з кожного. 
Керуючись ст. 2,4,5,11,13, 141, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :
позов Приватного підприємства "Галичина Агроресурси" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Демська О.В. про визнання недійсними договорів дарування – задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2086 га, кадастровий номер земельної ділянки: 4621882200:01:009:0016, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2744567346218 та розміщеного на ній житлового будинку, разом з господарськими будівлями та спорудами, що до нього відносяться, що знаходяться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2434006946218 укладений 30.01.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Демською Ольгою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №145.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,3648 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Глинянської міської ради, Львівського району, Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки 4621882200:06:000:0223, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 609158846218 укладений 30.01.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Демською Ольгою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №147.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,9903 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Глинянської міської ради, Львівського району, Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки 4621882200:06:000:0274, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 609280646218 укладений 30.01.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Демською Ольгою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №146.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Галичина Агроресурси" 3 633,60 (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) грн витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Галичина Агроресурси" 3 633,60 (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) грн витрат по сплаті судового збору.
Повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін: позивач: Приватне підприємство "Галичина Агроресурси", юридична адреса 61052, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Різдвяна, будинок, 14, код ЄДРПОУ 44119007;
відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 14.09.2026 року. 

Суддя       О.М. Кіпчарський