Справа № 158/3055/26
Провадження № 2-а/0158/76/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 липня 2026 року м. Ківерці 

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
представника позивача - Крупінської Н.Л.
представника відповідача – Юхимчук О.М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 26.06.2026 року, -
в с т а н о в и в :
Адвокат Крупніська Н.Л. в інтересах громадянина російської федерації ОСОБА_1 звернулася до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 26.06.2026 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2026 року уповноваженими особами Управління державної міграційної служби України в Житомирській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач не погоджується з рішенням про його примусове видворення за межі території України, вважає його таким, що порушує його права, винесеним без врахування фактичних обставин справи, а тому просить скасувати визнати протиправним та скасувати рішення від 26.06.2026 року про примусове видворення за межі території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.07.2026 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за окремою категорією термінових справ. Визначено відповідачу п`ятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву.
24.07.2026 року від представника відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені позовні вимоги не визнає. Вказує, що доводи представника позивача ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Зазначає, що твердження позивача не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, натомість оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень, на підставі та на виконання законодавства України з питань незаконного перебування іноземців на території України та протидії нелегальній міграції. Посилаючись на вищевикладене, в задоволені позову просить відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, кожного зокрема, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин..
При цьому відповідно до ч. 1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, його ідентифіковано та підставі паспорта громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , термін якого закінчився 31.03.2019 року.
26.06.2026 року територіальним підрозділом УДМС в Житомирській області прийнято рішення про примусове видворення за межі України громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З вищезазначеного рішення вбачається, що 26.06.2026 року Коростенським відділом УДМС У Житомирській області у співпраці з працівниками СБУ в Житомирській області виявлений громадянин рф ОСОБА_1 .
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.06.2026 року затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, терміном на шість місяців.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України, жодних дій щодо своєї легалізації та оформлення документів на право перебування в Україні не вчиняв, до підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту до моменту подання даного позову до суду та його затримання офіційно в письмовій формі не звертався.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд зазначає наступне.
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI. Даний Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:
- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;
- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;
- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;
- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за №806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Крім цього, варто наголосити, що факт проживання позивача протягом тривалого періоду часу на території України, жодним чином не дає підстав для недотримання позивачем вимог чинного законодавства України в сфері міграції, що також вбачається із правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 522/14416/18, від 23.01.2020 року у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 року у справі № 340/2910/18 та від 12.08.2020 року у справі № 755/14023/17.
Статтею 8 КАС України закріплено принцип верховенства права та зазначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, практика якого є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у відповідності до вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Отже, станом на дату винесення оскаржуваного рішення (26.06.2026 року) жодних правових підстав для перебування позивача в Україні не існувало, останній на вказану дату знаходився на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
Оскільки, позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, останній без відповідних дозвільних документів проживав на території України після закінчення встановленого терміну його перебування, а також враховуючи відсутність обмежень і заборон на примусове видворення позивача, передбачених положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд приходить до висновку, що рішення від 26.06.2026 року про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , є правомірним та прийняте згідно вимог чинного законодавства. У відповідача були достатні правові підстави для прийняття спірного рішення від 26.06.2026 року про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства.
Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 24.07.2026 року громадянина російської федерації ОСОБА_1 передано представникам ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого оформлення на виїзд та пішого проїзду до республіки білорусь.
Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 288, 293 КАС України, суд, на підставі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»,-
у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 26.06.2026 року - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – громадянин рф ОСОБА_1 .
Представник позивача – Крупінська Наталія Леонідівна, адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, адреса: м. Житомир, вул. Чуднівська, 105, Житомирської області.
Представник відповідача – Юхимчук Олена Миколаївна, м. Житомир, Житомирської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 29.07.2026 року.