Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
07 липня 2026 року № 520/28797/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кухар М.Д.
при секретарі судового засідання Логачової К.А. 
за участі сторін:
представника позивача - Дьома К.Г.
представника відповідача - Галушки Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04116, код ЄДРПОУ44116011) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:
-визнати протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73175240207;
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73224240207;
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73213240207;
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73202240207;
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73187240207;
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73181240207;
- судові витрати покласти на відповідача.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала відзив в обгрунтування своєї правової позиції, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.
Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) був зареєстрованим у встановленому законом порядку фізичною особою - підприємцем з 25.11.2024 року по 27.11.2025 року.
На підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.78.1.1 п. 781. ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), п. 2 ст. 13 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (зі змінами та доповненнями), наказу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №4654-п від 01.07.2025 “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 )”, направлень на перевірку за №18547/26-15-24-02-07, №18551/26-15-24-02-7, №18549/26-15-24-02-07 від 02.07.2025р., виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві, головним державним інспектором - Івашків Оксаною Ярославівною, головним державним інспектором - Ситником Михайлом Романовичем, заступником начальника відділу - Клебановою Юлією Федорівною відділу особливо важливих перевірок самозайнятих та фізичних осіб управління податкового аудиту фізичних осіб головного управління ДПС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка платника податків ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , податкова адреса: АДРЕСА_2 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 25.11.2024р. по 21.12.2024р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 25.11.2024р. по 31.12.2024р.
За результатами перевірки складено акт від від 17.07.2025 №61208/Ж5/26-15-24-02-07/3704202879 “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки - платника податків ОСОБА_1 , посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків, з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 25.11.2024 по 31.12.2024, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування за період з 25.11.2024 по 31.12.2024”
Актом документальної позапланової виїзної перевірки встановлено порушення вимог: 
пп. 49.18.4, п. 49.18, п. 49.2 ст. 49, пп.177.5.2 п. 177.5, ст. 177 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями; 
пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168, пп. 164.2.4 п. 164.2 ст.164, п. 173.1, п.173.4 ст. 173, п. 176.2 “а” ст. 176 розділу ІV ПК України, а саме, платником податків ОСОБА_1 в перевіряємому періоді, застосовано невірну ставку податку на доходи фізичних осіб, при нарахуванні та виплаті доходу фізичним особам, в загальній сумі 127080,00 грн за товари (Б/У) телефони торгової марки “APPLE” в асортименті) без наявності документу про оцінку майна, в результаті чого було занижено податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі - 16 520,40 грн (в т.ч. грудень 2024 - 16520,40 грн) що підлягає сплаті до бюджету;
п.п. 49.18.2, п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п. 176 “б” с. 176 розділу XIV ПК України - платником податку ОСОБА_1 не вірно відображено у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за IV кв.2024 року суми податку, при нарахуванні та виплаті доходу фізичним особам, за придбаний товар у громадян (Б/У телефони торгової марки “APPLE” в асортименті).
п. 12 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР № Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” зі змінами та доповненнями (далі - ЗУ про РРО), п. 1 розділу ІІ Порядку №496 від 03.09.2021 - а саме, платником податків ОСОБА_1 в період, що перевірявся, було реалізовано товарів (техніка та електроніка (в тому числі торгової марки “APPLE”) аксесуари та інші товари) на загальну суму 1 752 192,00 грн документи щодо обліку якого не надано до перевірки;
п.п.73.3.3 п.73.3 ст. 73 ПК України із змінами та доповненнями - не надання документів на письмовий запит;
п.44.1, 44.3, 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст.85, п.п. 296.1.1. п. 296.1 ст. 296 ПК України - не надано в повному обсязі первинні документи пов?язані з предметом перевірки.
На підставі висновків вказаного Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві 08.08.2025 винесено податкові повідомлення-рішення:
№73175240207 про застосування штрафної санкції за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік, у розмірі 340 грн.;
№73224240207 про застосування невірної ставки податку на доходи фізичним особам, на загальну суму 127 080,00, за товар (Б/у телефони торгової марки “APPLE” в асортименті) без наявності документу про оцінку майна, , в результаті чого було занижено податок на з доходів фізичних осіб на суму 16 520,40 грн., за штрафними санкціями - 4130,10 грн., всього на загальну суму 20 650,50 грн.;
№73213240207 про застосування штрафної санкції за невірне відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІV кв. 2024 року, суми податку, при нарахуванні та виплаті доходу фізичним особам, за придбаний товар у громадян (Б/У телефони торгової марки “APPLE” у розмірі 1020,00 грн.;
№73202240207 про застосування штрафної санкції за порушення п. 12 ст. 3 ЗУ про РРО у розмірі 1 752 192,00 грн.;
№73187240207 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штраф) за не надання документів та відповіді на письмовий запит контролюючого органу від 01.05.2025, у розмірі 8000,00 грн.;
№73181240207 про застосування штрафної санкції за ненадання документів пов?язаних з предметом перевірки у розмірі 1020 грн.
Позивач не згоден зі вказаними рішеннями, вважає їх протиправними, не законними, такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об?єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб?єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб?єктом владних повноважень в акті перевірки, на відповідність вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюється, зокрема система оподаткування, податки і збори.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.
В періоді з 25.11.2024р. по 30.11.2024р. платник податків ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено статтею 177 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку, або переходять на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, або перейшли із спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, подають податкову декларацію за результатами звітного року, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на (перехід із) спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році.
Згідно з п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов?язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об?єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Вказана норма застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
При цьому, відповідно до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Тобто, з огляду на наведені законодавчі приписи, у позивача у зв?язку з реєстрацією протягом року та подальшим переходом на спрощену систему виник обов?язок подати податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2024 рік у строк до 1 травня 2025 року.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вказаних вимог ПК України, 26 лютого 2025 року ОСОБА_1 через Електронний кабінет платника податків було своєчасно подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2024 рік. Факт подання та прийняття вказаної податкової декларації підтверджується Квитанцією №2 від 26.02.2025 року, сформованою засобами інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС України.
Суд зазначає, що згідно з п. 49.9 ст. 49 ПК України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов?язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Відтак, наявність Квитанції №2 є достатнім та належним доказом виконання позивачем свого обов?язку щодо декларування майнового стану і доходів.
За таких обставин, оскільки позивачем податкова декларація про майновий стан і доходи за 2024 рік була подана з дотриманням строків та порядку, передбачених законодавством, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про її неподання є хибним, а висновки акта перевірки у цій частині є безпідставними та недостовірними.
Отже, суд приходить до висновку про протиправне винесення податкового повідомлення - рішення №73175240207 про застосування штрафної санкції за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік, у розмірі 340 грн. 
Щодо порушення вимог пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168, пп. 164.2.4 п. 164.2 ст.164, п. 173.1, п.173.4 ст. 173, п. 176.2 “а” ст. 176 розділу ІV ПК України, а саме: застосування невірної ставки податку на доходи фізичних осіб при нарахуванні та виплаті доходу фізичним особам в загальній сумі 127 080,00 грн за вживані телефони торгової марки “APPLE” без наявності документу про оцінку майна, в результаті чого було занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 16 520,40 грн.
Як вбачається з акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем безпідставно застосовано ставку ПДФО 5% замість 18% під час виплати доходу фізичним особам за придбані вживані мобільні телефони. Свою позицію відповідач обґрунтовує відсутністю звітів про незалежну оцінку майна та нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, що, на його думку, є обов?язковою умовою згідно зі ст. 173 ПК України. На підставі цього винесено податкове повідомлення-рішення №73224240207.
Суд вважає такі висновки контролюючого органу помилковими та такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права, з огляду на наступне.
Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов?язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 181 Цивільного кодексу України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщати у просторі. Мобільні телефони за своєю правовою природою беззаперечно належать до рухомого майна.
Порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об?єктів рухомого майна визначено статтею 173 ПК України. Згідно з п. 173.1 ст. 173 ПК України дохід платника податку від продажу (обміну) об?єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 Кодексу, тобто за ставкою 5 відсотків.
При цьому абзацом другим пункту 173.1 статті 173 ПК України передбачено, що дохід від продажу (обміну) об?єкта рухомого майна визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче оціночної вартості цього об?єкта, визначеної згідно із законом.
Суд вказує, що правові засади здійснення оцінки майна в Україні визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до статті 7 вказаного Закону чітко визначено вичерпний перелік випадків, коли проведення незалежної оцінки майна є обов?язковим. 
Суд звертає увагу, що вказаний перелік не містить вимоги щодо обов?язкового проведення незалежної оцінки майна у разі продажу фізичними особами вживаних рухомих речей (зокрема, мобільних телефонів) суб`єктам господарювання. За відсутності такої законодавчої вимоги сторони договору мають право вільно визначати вартість майна за домовленістю сторін (договірну ціну), яка і є базою для оподаткування.
Стосовно доводів відповідача про обов?язковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу вживаної техніки, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Ця норма цілком кореспондується зі статтею 54 Закону України «Про нотаріат», яка встановлює, що нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, а на вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.
Законодавством не передбачено обов`язкової нотаріальної форми для договорів купівлі-продажу вживаних мобільних телефонів між фізичними особами та суб?єктами господарювання. Отже, укладення таких договорів у простій письмовій формі (зокрема, шляхом складання актів приймання-передачі товару, які долучені позивачем до матеріалів справи) є правомірним.
Посилання контролюючого органу на пункт 173.4 статті 173 ПК України суд відхиляє, оскільки вказана норма адресована безпосередньо нотаріусам та регламентує порядок їхніх дій, а саме перевірка документа про оцінку та документа про сплату податку під час посвідчення договорів відчуження майна у випадках, коли таке посвідчення вимагається законом або якщо сторони добровільно звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Дана норма не встановлює для платників податків самостійного обов?язку здійснювати нотаріальне посвідчення угод щодо вживаних побутових речей.
Таким чином, комплексний аналіз наведених норм свідчить, що позивач правомірно, уклавши угоди в письмовій формі без їх обов?язкового нотаріального посвідчення та без проведення експертної оцінки майна, утримав ПДФО за ставкою 5% виходячи з договірної вартості майна.
Оскільки заниження податкового зобов?язання з ПДФО на суму 16 520,40 грн не відбулося, висновки контролюючого органу в цій частині є хибними, а податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2025 року №73224240207 підлягає скасуванню.
Як наслідок, є протиправним і винесене на підставі тих самих обставин податкове повідомлення-рішення від 08 серпня 2025 року №73213240207, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за невірне відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІV кв. 2024 року, суми податку, при нарахуванні та виплаті доходу фізичним особам, за придбаний товар у громадян (Б/У телефони торгової марки “APPLE” у розмірі 1020,00 грн за порушення п.п. 49.18.2, п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п. 176.2 «б» ст. 176 ПК України.
Відповідальність за вказаними нормами настає виключно у разі доведеного факту подання звітності з недостовірними відомостями. Оскільки судом встановлено, що позивач правильно визначив базу оподаткування, правомірно застосував ставку податку 5% та своєчасно утримав його, відображення відповідних сум доходу за ознакою «105» у податковому розрахунку (Додаток 4ДФ) за IV квартал 2024 року було здійснено ним правильно та без порушень. Відтак, вказане податкове повідомлення-рішення також є безпідставним і підлягає скасуванню у судовому порядку.
Щодо порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині неведення обліку товарних запасів.
Позивач вказує, що висновки контролюючого органу про неведення ним обліку товарних запасів є безпідставними та хибними. Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що у період, який перевірявся з 25.11.2024 по 31.12.2024, Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено 6 (шість) фактичних перевірок безпосередньо за місцями провадження його господарської діяльності. Під час цих фактичних перевірок посадовим особам ГУ ДПС надавались усі необхідні документи (відповідні форми ведення обліку, накладні на внутрішнє переміщення товарів, інвентаризаційні описи), які знаходились безпосередньо у місцях продажу, як того і вимагає законодавство. За результатами вказаних 6 фактичних перевірок жодних порушень порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації встановлено не було. Відтак, нарахування штрафних санкцій за наслідками виїзної документальної перевірки виключно на підставі аналітичних баз даних за відсутності встановлених порушень під час виходів на об`єкти є протиправним та свідчить про вибірковий підхід.
Як вбачається з акта перевірки, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та п. 1 розд. ІІ Порядку № 496. Відповідач зазначає, що в періоді, який перевірявся, платником було реалізовано товарів (техніка, електроніка торгової марки «APPLE», аксесуари) на загальну суму 1 752 192,00 грн, проте документи щодо обліку таких товарних запасів не були надані до перевірки. На підставі цього висновку винесено податкове повідомлення-рішення від 08.08.2025 №73202240207 про застосування штрафної санкції у розмірі 1 752 192,00 грн.
Надаючи оцінку цим обставинам, суд зазначає наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі за текстом - Закон № 265/95-ВР). Дія цього закону поширюється на усіх суб?єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб?єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР суб?єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов?язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб?єкт господарювання зобов?язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об?єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Судом встановлено, що оскільки позивач здійснював господарську діяльність з продажу технічно складних побутових товарів, на нього поширюється вказана норма щодо ведення обліку товарних запасів та позивач дотримується норм законодавства.
У цьому пункті зазначено також, що порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб?кт господарювання зобов?язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб?єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об?єкті).
Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 (далі за текстом - Порядок №496).
У Порядку №496 терміни вживаються в таких значеннях: документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.
У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару; місце продажу (господарський об`єкт) - стаціонарний або будь-який пересувний об`єкт, у тому числі транспортний засіб, частина пересувного чи стаціонарного об`єкта, у тому числі транспортного засобу, де здійснюються розрахункові операції під час продажу товарів (надання послуг); місце зберігання - стаціонарний або будь-який пересувний об`єкт, у тому числі транспортний засіб, частина пересувного чи стаціонарного об`єкта, у тому числі транспортного засобу, земельна ділянка, де зберігаються товарні запаси, що належать ФОП; товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).
Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).
Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.
Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізовано у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
З акту перевірки вбачається, що перевірку проведено в приміщенні Головного управління ДПС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, буд 4. Контролюючому органу під час перевірки були надані: виписки банку; трудові договори; відомості про виплату коштів; інвентаризаційний опис; видаткові накладні; договір поставки зокрема з ФОП ОСОБА_2 , договір №1854 з ФОП ОСОБА_3 , договір №11340 з ФОП ОСОБА_4 ; акти приймання-передачі товару за перевіряємий період; договори суборенди нежитлових приміщень за місцями провадження діяльності; форма обліку ведення товарних запасів за адресами здійснення діяльності ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 . що підтверджується записом в п.2.8 акту.
Однак, вказані документи не були враховані контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
З Акту перевірки вбачається, що, під час прийняття рішення про притягнення позивача до відповідальності зокрема за порушення п. 12 с. 3 Закону України №265/95-ВР, податковий орган керувався виключно відомостями з бази даних ІКС “Податковий блок”, ЦБД ДРФО ДПС України, СОД РРО за період діяльності що перевірявся включно, відповідно до яких виявлено, що позивачем в перевіряємий період здійснювалась реалізація технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, які необліковані у встановленому законодавством порядку.
Разом з тим, суд зазначає, що відображенням у акті документальної позапланової виїзної перевірки лише твердження про інформацію у базі даних СОД РРО є недостатнім, оскільки податковим органом повинно здійснюватися повне фіксування та збирання всіх необхідних доказів на підтвердження обставин, що дають підстави для висновку про порушення вимог п. 12 с. 3 Закону України №265/95-ВР.
Так, відповідно до пп. 14.1.278 ст. 14 Податкового Кодексу України система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій та програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
Згідно з пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов?язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно з пп. 75.1.1. ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Відповідно до положень вищезазначених норм права, перевірка даних, наявних в системі СОД РРО, є предметом саме камеральної перевірки, натомість наказом № 4654-п від 01.07.2025 була призначена документальна позапланова виїзна перевірка. Хоча дані СОД РРО можуть використовуватись контролюючим органом як джерело інформації, самі по собі такі аналітичні дані не є достатніми для встановлення факту порушення п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР без дослідження первинних документів та фактичної наявності товару за місцем здійснення діяльності.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідач, проводячи перевірку у власному приміщенні, проігнорувавши надані позивачем первинні документи та спираючись виключно на дані аналітичної системи СОД РРО, фактично підмінив предмет та суть документальної перевірки. При цьому, об?єктивна сторона порушення за п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР полягає у відсутності документів на товар безпосередньо у місці продажу на момент перевірки, що фізично неможливо встановити шляхом аналізу баз даних з кабінету податкового органу.
Як встановлено судом, у період з грудня 2024 року по січень 2025 року Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено 6 фактичних перевірок місць провадження діяльності ФОП ОСОБА_1 , за результатами яких порушень встановленого законодавством порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації перевіряючими встановлено не було.
Суд вважає за необхідне зазначити, на пряме порушення контролюючим органом обмежень, встановлених Податковим кодексом України щодо підстав проведення перевірок.
Так, абзацом другим пункту 78.2 статті 78 ПК України імперативно встановлено, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.
Матеріалами справи підтверджено, що призначена оскаржувана документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 була призначена відповідачем саме на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 01.07.2025 № 4654-п та направлення на перевірку.
Водночас, питання дотримання позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зокрема щодо ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, вже було предметом безпосереднього дослідження під час 6 (шести) попередніх фактичних перевірок, проведених посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві на господарських об?єктах позивача у грудні 2024 року та січні 2025 року, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, здійснюючи у межах документальної позапланової виїзної перевірки повторне дослідження питань ведення обліку товарних запасів, які вже були охоплені та перевірені під час попередніх (фактичних) перевірок цього ж платника податків за той самий період, контролюючий орган діяв всупереч прямій забороні, встановленій абзацом другим пункту 78.2 статті 78 ПК України.
Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності (п.61 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 "Брумареску проти Румунії").
Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб?єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.
Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України висловлені у рішеннях від 22.09.2005№5-рп/2005, від 29.06.2010№17-рп/2010, від 22.12.2010№23-рп/2010, від 11.10.2011№10-рп/2011).
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п.109 рішення від 13.12.2001у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови").
Досліджуючи принцип правової визначеності у вказаних правовідносинах, суд зазначає, що суб?єкт владних повноважень має діяти лише в рамках, наданих йому законодавством повноважень.
Отже, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 08.08.2025 №73202240207 про застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1 752 192,00 грн за порушення вимог п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР.
Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій (штраф) за не надання документів та відповіді на письмовий запит контролюючого органу від 01.05.2025, у розмірі 8000,00 грн.;
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення від 08.08.2025 №73187240207, яким до позивача на підставі п. 121.2 ст. 121 Податкового кодексу України застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 8000,00 грн.
Підставою для винесення вказаного рішення слугував висновок контролюючого органу про порушення позивачем п.п. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 ПК України, а саме-ненадання інформації та її документального підтвердження на письмовий запит ГУ ДПС у м. Києві № 11565/Ж12/26-15-24-02-07-06 від 01.05.2025 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у цій частині, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 01.05.2025 року ГУ ДПС у м. Києві сформувало та направило на адресу ФОП ОСОБА_1 письмовий запит №11565/Ж12/26-15-24-02-07-06 “Про надання пояснень та їх документального підтвердження”.
09.05.2025 року позивачем через Електронний кабінет платника податків було надіслано відповідачу відповідь на вказаний запит (вх. ГУ ДПС у м. Києві № 50425/6), у якій позивач обґрунтовано відмовив у наданні витребуваних документів, пославшись на невідповідність запиту вимогам чинного законодавства.
Відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. При цьому, вказаною нормою імперативно встановлено, що такий запит повинен містити чітко визначені підстави для його надіслання із зазначенням інформації, яка це підтверджує.
Згідно з 73.3.4 статті 73 ПК України у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених цим пунктом, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Дослідивши зміст письмового запиту від 01.05.2025 № 11565/Ж12/26-15-24-02-07-06, суд встановив, що як підставу для його направлення контролюючий орган загальні формулювання.
Суд звертає увагу, що вказані формулювання є абстрактними і не містять жодних конкретних фактів, обставин чи посилань на джерела інформації, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства. 
Зазначення в запиті загальної фрази про здійснення аналізу фінансово-господарської діяльності без вказівки на те, які саме можливі порушення виявлено та на підставі яких фактів зроблено такі висновки, не відповідає вимогам пп. 73.3.1 п. 73.1 ст. 73 ПК України.
Більше того, суд погоджується з доводами позивача про те, що перелік та обсяг витребуваних у запиті документів за своїм характером фактично відповідає обсягу документів, що досліджуються під час проведення повноцінної документальної перевірки (договори, первинні документи, банківські виписки, документи щодо транспортування, залишки ТМЦ тощо).
Згідно з п. 121.2 ст. 121 ПК України відповідальність у вигляді штрафу за неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Оскільки запит ГУ ДПС у м. Києві від 01.05.2025 №11565/Ж12/26-15-24-02-07-06 було складено з порушенням законодавчих вимог, а саме без зазначення конкретних підстав та фактів можливих порушень, у ФОП ОСОБА_1 на підставі пп. 73.3.4 п. 73.3 ст. 73 ПК України був відсутній обов`язок надавати витребувані документи та інформацію.
Щодо порушення п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст.85, п.п. 296.1.1. п. 296.1 ст. 296 ПК України а саме незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 ПК України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом. 
Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку штрафних санкцій, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 08.08.2025 №73181240207, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1020,00 грн.
Підставою для винесення вказаного рішення слугував висновок відповідача, про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України. На думку податкового органу, порушення полягало у ненаданні фізичною особою в повному обсязі первинних документів, пов?язаних з предметом перевірки.
Надаючи правову оцінку вказаним висновкам відповідача, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов?язані з предметом перевірки. При цьому, згідно з п. 44.1, 44.3, 44.6 ст. 44 ПК України, платники податків зобов?язані вести облік доходів і витрат на підставі первинних документів та забезпечити їх зберігання.
Водночас, положення п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України визначають, що фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Судом встановлено, що зокрема, податковому органу були надані: виписки банку; трудові договори та відомості про виплату коштів; інвентаризаційні описи; видаткові накладні; договори поставки; акти приймання-передачі товару за перевіряємий період; договори суборенди нежитлових приміщень за місцями провадження діяльності; форми обліку ведення товарних запасів за адресами здійснення діяльності (м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 44-Б; м. Київ, пр. Оболонський, буд. 1-Б; м. Київ, вул. Антоновича, буд. 176).
З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач здійснював вимогу про надання документів, ведення яких не передбачено законодавством таких як звіти про оцінку, книга обліку доходів, а щодо решти документів - висновки про їх ненадання прямо суперечать Акту перевірки, де зафіксовано факт отримання відповідачем документів.
Суд звертає увагу, що контролюючий орган не навів належних обґрунтувань стосовно того, яких саме конкретних первинних документів, передбачених податковим законодавством для платників єдиного податку, йому було недостатньо для визначення об?єктів оподаткування, враховуючи специфіку діяльності ФОП на спрощеній системі та вже наданий масив документації.
З огляду на встановлені обставини, наявність у матеріалах справи підтверджень своєчасного надання первинних документів, ведення обліку доходів відповідно до вимог спрощеної системи, а також враховуючи прямі суперечності у тексті самого Акта перевірки, суд приходить до висновку, що відповідач не довів факту умисного приховування чи ненадання позивачем документів, пов?язаних з предметом перевірки.
За таких обставин, висновки контролюючого органу про порушення Позивачем п. 44.1, 44.3, 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 та п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України є необґрунтованими.
За наведених обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, в той час як відповідач, як суб?єкт владних повноважень, покладений на нього обов?язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав.
Беручи до уваги наведене у сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Суд вказує, що згідно з вимогами ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04116, код ЄДРПОУ44116011) - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73175240207.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73224240207.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73213240207.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73202240207;
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73187240207.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 серпня 2025 року №73181240207.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04116, код ЄДРПОУ44116011) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 12112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. 

Повний текст рішення виготовлено 13 липня 2026 року.

Суддя Кухар М.Д.