ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"09" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/2368/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/2368/26
за позовом: Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” (65080, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 4-Б, код ЄДРПОУ 25417282) 
за третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, ідентифікаційний код юридичної особи: 45839467)
про стягнення 523 802,49грн. 
ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” про стягнення 523 802,49грн. 
Ухвалою від 15.06.2026р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Одеської міської ради було залишено без руху.
23.06.2026р. до господарського суду надійшла заява (вх. №21776/26) Одеської міської ради про усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.06.2026р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2368/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. Крім того, відповідною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради.
Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
10.07.2026р. за вх. №24231/26 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, згідно якої остання позовні вимоги Одеської міської ради підтримує та просить суд їх задовольнити. 
13.07.2026р. за вх. №24480/26 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю. 
03.08.2026р. за вх.№28418/25 до суду від позивача надійшли письмові пояснення в порядку тс. 42 ГПК України, як за свою суттю є відповіддю на відзив, згідно яких позивач вказує що заперечення відповідача є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.
Як вказує позивач, 15.02.2001 р. між Одеською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство 15168» укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди, відповідно до якого земельну ділянку площею 2 191,00 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-Г, передано у строкове платне володіння, користування строком на 10 років (до 26.01.2011 р.) для експлуатації та обслуговування автозаправної станції на 250 заправок на добу. Договір зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею на умовах оренди 19.02.2001 р. за № 391/4.
Рішенням Одеської міської ради від 09.10.2008 р. № 3635-V «Про розірвання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди між Одеською міською радою і Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство 15168» та передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ» в оренду земельної ділянки площею 0,2191 га, за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-Г, для експлуатації та обслуговування автозаправної станції на 250 заправок на добу» вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі; розірвати за згодою сторін Договір; передати Товариству з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ» земельну ділянку площею 2 191,00 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-Г, у короткострокову оренду до 26.01.2011 р., для експлуатації та обслуговування автозаправної станції на 250 заправок на добу.
Крім того, як зазначає позивач відповідним рішенням Одеської міської ради зобов`язано ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ» замовити в Одеському міському управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради оформлення документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки та надати їх на державну реєстрацію у термін до 3-х місяців.
Як вказує позивач, рішення Одеської міської ради від 09.10.2008 р. № 3635-V в частині надання в оренду згаданої земельної ділянки виконано не було.
За посиланнями позивача, у подальшому рішенням Одеської міської ради від 10.06.2020 р. № 6141-VII «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ» на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,2191 га, за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-Г» Товариству надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки для експлуатації та обслуговування автозаправної станції на 250 заправок на добу з цільовим призначенням – « 12.11» для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу.
Позивач звертає увагу, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ» є власником будівлі автозаправної станції, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 15-Г (РНОНМ: 336011851101). Державна реєстрація права власності ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ» на вказаний об`єкт нерухомого майна здійснена 04.04.2014 р. Одеським міським управлінням юстиції.
На переконання позивача, з моменту набуття права власності на вказане нерухоме майно ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ» є фактичним користувачем земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001, площею 0,2191 га.
Як зазначає позивач, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.02.2021 р. № НВ-5115981672021 земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001, площею 0,2191 га, за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-г, датою державної реєстрації вказаної земельної ділянки є 29.12.2020 р.
Позивач вказує, що оскільки договір оренди земельної ділянки між Одеською міською радою та ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ» укладено та зареєстровано так і не було, у період з 01.03.2021 р. по 29.02.2024 р. ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ» як власник будівлі автозаправної станції, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 15-Г, здійснювало безоплатне користування земельною ділянкою за вказаною адресою без укладеного договору оренди землі, тобто без належної правової підстави для її використання.
Позивач наголошує, що ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ», будучи власником автозаправної станції, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 15-г, на земельний ділянці з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001, у період з 01.03.2021 р. по 29.02.2024р. використовувало відповідну земельну ділянку без укладеного договору оренди, що має наслідком неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як власника такої земельної ділянки.
Так, як зазначає позивач, Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради) розраховано розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001 у період з 01.03.2021 р. по 29.02.2024 р., що складає 523 802,49 грн.
Отже позиваючись на вищенаведені обставини Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права. 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.
Суб`єктами права власності на землі комунальної власності, згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 2 статті 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Згідно з ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.
Частиною 11 ст. 120 Земельного кодексу Укрїани визначено, що якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт
За змістом ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
За змістом статей 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності та нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності та нерухомість.
Відтак із виникненням права власності на об`єкт нерухомості, власник такого об`єкту не звільняється від обов`язку оформлення прав на земельну ділянку, відповідно до вимог законодавства.
Право користування землею визначено у Главі 15 Земельного Кодексу України. За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується шляхом отримання землі у постійне користування або через право оренди.
Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (статті 92-93 Земельного кодексу України).
Як встановлено судом, земельна ділянка з кадастровим номером 5110137600:01:001:0029, загальною площею 0,2462 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги, є власністю територіальної громади міста Одеси.
Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79^-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Податковим кодексом України встановлено, що плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі № 320/5877/17.
Як встановлено судом, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” з 04.04.2014 р. є власником будівлі автозаправної станції, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 15-Г.
Судом встановлено, об`єкти нерухомого майна розташований на земельній ділянці площею 0,2191га з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001, за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 15-Г, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради та відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11 р. № НВ-5115981672021 вказану земельну ділянку сформовано та зареєстровано 29.12.2020р. 
Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоуправління управляють майном, що є в комунальній власності.
Частиною 1 ст.60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю.
В той же час, ч.5 ст.60 ЗУ “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Статтею 83 Земельного кодексу України закріплено право власності на землю територіальних громад. Частиною 1 даної статті визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до п. “а” ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно положень ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу.
Судом враховано, що рішенням Одеської міської ради від 10.06.2020 р. № 6141-VII «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ» на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,2191 га, за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-Г» Товариству надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки для експлуатації та обслуговування автозаправної станції на 250 заправок на добу з цільовим призначенням – « 12.11» для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу.
За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ”, як власник будівлі автозаправної станції, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001, за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, 15-Г, у період з 01.03.2021р. по 29.02.2024р. використовувало зазначену земельну ділянку без укладеного договору оренди, що має наслідком неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як власника такої земельної ділянки, та за час розгляду справи зворотнього відповідачем доведено суду не було, доводи та посилання позивача не спростовано. 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач у даній справі, як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які зобов`язаний повернути власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17, від 04.08.2021р. у справі №922/3507/20, від 02.02.2022р. у справі №199/2895/19, від 05.02.20233р. у справі №641/8483/19.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно пп. 14.1.147., 14.1.136., 14.1.72. п. 14.1. ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди. Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (пп.16.1.4. п.16.1. ст.16. ч.1 ст.269, ст.270. п.286.1. ст.286, п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України).
Відповідно до ч.2 ст.20 та ч.3 ст.23 Закону України “Про оцінку земель”, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №320/5877/17 (пункт 71).
Відповідно до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Пунктом 289.3. ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні. Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 17.02.2021р. № 619, складеним Відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2 191,00 кв.м з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001 становила 4 110 180,65 грн.
Згідно із витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 18.03.2024р. № НВ-5100516932024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001 становить 5 464 601,49 грн. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2020р. – 1,0 (застосовується у 2021р.), у 2021р. – 1,1 (застосовується у 2022 р.), у 2022р. – 1,15 (застосовується у 2023р.), у 2023р. – 1,051 (застосовується у 2024р.).
Крім того, згідно з рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011р. № 1267-VI “Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі” з урахуванням змін, внесених рішеннями від 27.08.2014р. № 5275-VI та від 08.02.2017р. № 1742-VII, фіксований відсоток при визначенні орендної плати за використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування автозаправної станції становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості у вигляді безпідставно збережених грошових коштів за період з 01.03.2021р. по 29.02.2024р., що становить 523 802,49 грн., суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.
Так заперечуючи проти позову відповідач вказує, в даному випадку відсутня ознака «безпідставності», оскільки ТОВ «СК Петроліум» протягом усього спірного періоду сплачувало платежі до бюджету за земельну ділянку відповідно до нормативної грошової оцінки. В обґрунтування відповідної позиції відповідач посилається на рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 р. № 6762-VI «Про встановлення ставок земельного податку в м. Одесі».
Поряд з цим, суд відповідні посилання оцінює критично з огляду на наступне.
Так, ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14, ст. 269 ПК України).
Верховний Суд Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022р. у справі № 922/2060/20 зазначає, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.
Отже відповідач, з моменту набуття права власності на будівлі автозаправної станції, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 15-Г, був зобов`язаний оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку з кадастровим номером5110137300:24:002:0001, площею 0,2191 га, яка розташована за вказаною адресою під будівлями належними йому на праві власності в порядку вимог ст.ст. 123, 128 Земельного кодексу України.
Поряд з цим, розмір безпідставно збережених коштів обчислюється виключно, як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. А обов`язок зі сплати земельного податку є лише у власників земельних ділянок та постійних землекористувачів, що не підпадає під правовідносини, які виникли між Одеською міською радою та ТОВ «СК ПЕТРОЛІУМ».
Отже, рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 р. № 6762-VI стосується ставок земельного податку щодо сплати за користування земельними ділянками лише власниками цих ділянок та постійними землекористувачами.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.
При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:

1. Позов Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) до Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” (65080, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 4-Б, код ЄДРПОУ 25417282) за третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, ідентифікаційний код юридичної особи: 45839467) – задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” (65080, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 4-Б, код ЄДРПОУ 25417282) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площ. Думська (Біржова), буд. 1, код ЄДРПОУ 26597691) за наступними реквізитами: населений пункт – Одеська міська територіальна громада, отримувач – ГУК в Одеській області/м. Одеса/, код отримувача 37607526, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA 278999980314080544000015744, код класифікації доходів бюджету – 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету – “Інші надходження” безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:24:002:0001, загальною площею 2191,00 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 15-Г, з цільовим призначенням – для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, вид використання – для експлуатації та обслуговування автозаправної станції у розмірі 523 802 (п`ятсот двадцять три тисячі вісімсот дві)грн.49коп. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СК ПЕТРОЛІУМ” (65080, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 4-Б, код ЄДРПОУ 25417282) на користь Одеської міської ради (65026, Одеська обл., місто Одеса, пл. Думська (Біржова), 1, код ЄДРПОУ 26597691) на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради за наступними реквізитами: код 26302537, р/р UA 198 2017 2034 4290 2130 0003 4995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 6 285 (шість тисяч двісті вісімдесят п`ять)грн. 63коп. 

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено та підписано 09 вересня 2026 р. (у зв`язку перебуванням судді Погребної К.Ф. у відпустці з 27.07.2026р. по 28.08.2026р. включно, та на лікарняному з 02.09.2026р. по 04.09.2026р.).

Суддя К.Ф. Погребна