Справа № 727/5759/26
Провадження № 2/727/2176/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівців у складі 
головуючого судді Танасійчук Н.М., 
за участю секретаря судового засідання Маковійчук В.С., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії (Надійний) № 6796426 від 09.10.2025 у розмірі 27 527,50 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.10.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі — Кредитодавець, первісний кредитор) та відповідачем в електронній формі, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 6796426, за умовами якого Кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 361 день (з 09.10.2025 по 04.10.2026) з процентною ставкою 0,95 % на день, комісією за надання кредиту в розмірі 17,25 % від суми кредиту (1 207,50 грн) та неустойкою за порушення строків повернення кредиту в розмірі 350,00 грн за кожен день прострочення. Кредитні кошти перераховано на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 через платіжну установу ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА», що підтверджується платіжною інструкцією № 7e149a62-5505-447b-9bf7-cab5cea5d69f від 09.10.2025.
Позивач також зазначив, що 25.02.2026 року між Кредитодавцем та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 25/02/26, за реєстром прав вимоги № 2 від 25.02.2026 до якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача в сумі 27 527,50 грн відступлено позивачу. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконала, станом на 26.03.2026 року заборгованість відповідача становить 27 527,50 грн, з яких: 7 000,00 грн — тіло кредиту, 5 320,00 грн — проценти, 1 207,50 грн — комісія, 14 000,00 грн — пеня (неустойка).
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 28 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, не погоджуючись з позовом, через свого представника — адвоката Тисячник Р.Р. — подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву, посилаючись на те, що ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву відповідач отримала лише 10.08.2026 р. , коли до участі у справі долучився адвокат. У відзиві відповідач заперечувала проти позову з таких підстав: 1) право вимоги позивача не настало, оскільки вимога про дострокове повернення кредиту не була (не доведено, що була) отримана відповідачем, а тому позов є передчасним; 2) позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та проходження відповідачем електронної ідентифікації і підписання договору одноразовим ідентифікатором; 3) позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження фактичного зарахування коштів на рахунок відповідача; 4) нарахування пені (неустойки) в розмірі 14 000,00 грн суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким установлено мораторій на нарахування неустойки за прострочення грошових зобов`язань за кредитними договорами на період дії воєнного стану; 5) встановлення комісії за надання кредиту суперечить статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»; 6) відповідач не була належним чином ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у кредит; 7) заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу (4 500,00 грн) є непропорційним характеру та складності справи.
Позивач, звертаючись з позовом, просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та її представник також просили розглянути справу без їхньої участі.
Частиною шостою статті 19, частиною першою статті 274 ЦПК України передбачено, що позовне провадження у справах, ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та у справах незначної складності, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки ціна позову в цій справі становить 27 527,50 грн і не перевищує вказаного розміру, а спір не є складним, суд дійшов висновку про обґрунтованість розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про що правильно зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Оскільки обидві сторони не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності, а характер спірних правовідносин та обсяг наявних у справі доказів дозволяють ухвалити законне та обґрунтоване рішення без проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
Судом досліджено надані сторонами докази, а саме: договір кредитної лінії (Надійний) № 6796426 від 09.10.2025; заявку-опитувальник клієнта; довідку про ідентифікацію клієнта, видану ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»; платіжну інструкцію № 7e149a62-5505-447b-9bf7-cab5cea5d69f від 09.10.2025 та довідку ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» № КД-000044683 від 05.03.2026; лист Кредитодавця № 25/02/26-33772 від 25.02.2026; вимогу про повернення кредиту від 28.12.2025; договір факторингу № 25/02/26 від 25.02.2026 з реєстром прав вимоги № 2 від 25.02.2026; розрахунок заборгованості; договір про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 з додатками; платіжні документи про сплату судового збору та гонорару адвоката; відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.
На підставі зазначених доказів суд установив такі обставини справи.
09.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник, РНОКПП НОМЕР_2 ) в електронній формі укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 6796426, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 361 день (з 09.10.2025 по 04.10.2026) з фіксованою денною процентною ставкою 0,95 %, комісією за надання кредиту в розмірі 17,25 % від суми кредиту (1 207,50 грн) та неустойкою в розмірі 350,00 грн за кожен день порушення зобов`язання (пункти 1.20, 2.2.1–2.2.8, 9.7 договору).
Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ОСОБА_1 була ідентифікована за посередництвом системи BankID НБУ (банк monobank) 03.09.2025, а договір № 6796426 від 09.10.2025 підписано одноразовим ідентифікатором 400187, направленим 09.10.2025 о 16:43:58 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку відповідач самостійно зазначила під час реєстрації (заявка-опитувальник клієнта від 09.10.2025). Зазначена електронна адреса, номер телефону ( НОМЕР_3 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_2 ), паспортні дані (серія НОМЕР_4 , виданий 09.11.2021 органом 5322) та номер банківської картки отримувача ( НОМЕР_1 ), вказані в заявці-опитувальнику та в реквізитах сторін договору, повністю збігаються з відомостями про відповідача, наведеними у позовній заяві та відзиві на неї.
Кредитні кошти в розмірі 7 000,00 грн перераховані на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 09.10.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 7e149a62-5505-447b-9bf7-cab5cea5d69f від 09.10.2025, довідкою ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» № КД-000044683 від 05.03.2026 про прийняття до виконання та завершення зазначеної платіжної операції, а також листом Кредитодавця № 25/02/26-33772 від 25.02.2026, яким Кредитодавець підтвердив перерахування коштів відповідачу на виконання умов договору № 6796426.
28.12.2025 року Кредитодавець направив відповідачу на зазначену нею електронну адресу вимогу про повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, якою повідомив відповідача про прострочення сплати заборгованості на строк понад два календарних місяці та вимагав погашення заборгованості у розмірі 27 527,50 грн протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги, тобто до 27.01.2026 включно. Факт та час направлення цієї вимоги на електронну адресу відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію (розділ «Повідомлення направлені споживачеві фінансових послуг»), відповідно до якої вимогу направлено 28.12.2025 о 07:12:28, статус направлення — «Message is sent». Відомостей про погашення відповідачем заборгованості в межах наданого їй тридцятиденного строку або в подальшому матеріали справи не містять, і відповідач таких доказів суду не надала.
25.02.2026 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (Фактор) укладено договір факторингу № 25/02/26, за умовами якого Клієнт відступив Фактору право грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідному реєстрі прав вимоги. Згідно з реєстром прав вимоги № 2 від 25.02.2026 (запис № 615), Клієнт відступив позивачу право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 6796426 у загальній сумі 27 527,50 грн, з яких: 7 000,00 грн — тіло кредиту, 5 320,00 грн — проценти, 1 207,50 грн — пеня (у реєстрі позначена як неустойка), 1 207,50 грн — комісія, що узгоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Факт оплати позивачем ціни придбання права вимоги за реєстром № 2 підтверджується платіжними інструкціями від 26.02.2026, 09.03.2026 та 20.03.2026 на загальну суму, що покриває погоджену сторонами договору факторингу ціну придбання. Відступлення права вимоги здійснено після спливу встановленого у вимозі від 28.12.2025 тридцятиденного строку для добровільного погашення заборгованості, тобто за наявності простроченого зобов`язання відповідача.
Станом на дату ухвалення рішення відомостей про погашення відповідачем заборгованості за договором № 6796426 у будь-якому розмірі матеріали справи не містять.
Щодо укладення кредитного договору в електронній формі то відповідно до частини першої статті 205, частини першої статті 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) або якщо воля сторін виражена за допомогою електронного повідомлення, підписаного електронним підписом. Частинами третьою та шостою статті 11, статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та прийняття (акцепту) другою стороною, а моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, за умови наявності технічної можливості такого визначення.
Судом установлено, що процедура укладення договору № 6796426 відповідає наведеним вимогам: відповідач пройшла ідентифікацію за посередництвом системи BankID НБУ, самостійно заповнила заявку-опитувальник із зазначенням власних персональних, паспортних та контактних даних, а договір підписаний одноразовим ідентифікатором, направленим на вказану відповідачем електронну адресу, з фіксацією точного часу такої дії. Достовірність зазначених відомостей підтверджується їх повним збігом з даними відповідача, наведеними в позовній заяві та відзиві на неї (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, паспортні дані, РНОКПП, адреса реєстрації, номер телефону). Відповідач у відзиві не заперечила ні факту користування зазначеною електронною адресою та номером телефону, ні факту звернення за отриманням кредитних коштів як такого, обмежившись доводами про недоведеність технічних деталей направлення ідентифікатора.
За таких обставин суд вважає доведеним факт укладення між Кредитодавцем та відповідачем договору кредитної лінії № 6796426 від 09.10.2025р. в електронній формі з дотриманням вимог статей 205, 207 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а аргументи відзиву про недоведеність укладення договору суд відхиляє як спростовані наявними у справі доказами.
Доводи відповідача про неознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику суд відхиляє, оскільки пунктами 5.1–5.4, 10.1.1–10.1.5 договору № 6796426 передбачено, що до підписання договору позичальник ознайомлюється з паспортом споживчого кредиту, офертою та правилами надання коштів, розміщеними на сайті кредитодавця, а підписання договору одноразовим ідентифікатором за змістом пункту 5.10 договору та пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» саме по собі засвідчує повне ознайомлення та безумовну згоду позичальника з усіма умовами оферти. Належних та допустимих доказів на спростування цієї презумпції (зокрема доказів того, що ознайомлення з умовами договору не відбулося або відбулося з порушеннями) відповідач суду не надала.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 159 розділу VIII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа.
Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 7e149a62-5505-447b-9bf7-cab5cea5d69f від 09.10.2025 про перерахування 7 000,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , довідку платіжної установи ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» від 05.03.2026 про прийняття цієї інструкції до виконання та завершення операції, а також лист Кредитодавця, яким останній підтвердив факт перерахування коштів саме на виконання договору № 6796426. Номер картки отримувача коштів ( НОМЕР_1 ) збігається з номером картки, зазначеним відповідачем у заявці-опитувальнику клієнта та в реквізитах сторін договору як «номер картки отримувача». Наведена сукупність доказів у їх взаємному зв`язку є достатньою для висновку про доведеність факту виконання Кредитодавцем зобов`язання з надання кредиту відповідачу в розмірі 7 000,00 грн.
Доводи відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів банку-емітента картки суд відхиляє, оскільки процесуальний закон не вимагає доведення факту перерахування коштів виключно випискою з рахунку отримувача за відсутності інших належних і допустимих доказів; надані позивачем документи платіжної установи, що здійснювала переказ, самі по собі мають статус первинних документів та в сукупності з іншими доказами справи є достатніми для встановлення цієї обставини.
Щодо доводів про передчасність позову то частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Аналогічне право кредитодавця вимагати повного дострокового погашення кредиту у разі прострочення позичальником сплати першого обов`язкового платежу/мінімального обов`язкового платежу на строк понад шістдесят два календарних дні прямо передбачене пунктом 6.13 договору № 6796426. Відповідно до частини п`ятої статті 16 цього ж Закону такі кошти сплачуються споживачем протягом тридцяти календарних днів з дня одержання від кредитодавця відповідної вимоги.
Заперечення відповідача про недоведеність направлення та отримання нею вимоги про дострокове повернення кредиту суд відхиляє з таких підстав. По-перше, матеріали справи містять достовірні відомості про направлення такої вимоги на електронну адресу відповідача 28.12.2025р. о 07:12:28 із статусом «направлено» (Message is sent), що є достатнім доказом вчинення кредитодавцем дії з направлення вимоги. По-друге, пунктом 6.13.1 договору сторони погодили, що вимога надсилається у вигляді повідомлення на електронну адресу позичальника і вважається отриманою позичальником з моменту отримання кредитодавцем електронного підтвердження про таке направлення, тобто сторони добровільно визначили момент, з якого повідомлення вважається таким, що досягло свого адресата, і такий спосіб повідомлення відповідає вимогам статей 11–13 Закону України «Про електронну комерцію» щодо каналів передачі повідомлень, погоджених сторонами електронного правочину. По-третє, посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 638/13683/15-ц є неприйнятним до спірних правовідносин, оскільки в тій справі йшлося про повідомлення, що надсилалися рекомендованими листами без опису вкладення, тоді як у цій справі йдеться про електронний правочин, порядок повідомлення сторін якого визначено самим договором та спеціальним законодавством про електронну комерцію.
Оскільки з моменту направлення вимоги (28.12.2025) до моменту звернення позивача з цим позовом (26.03.2026) сплило більше тридцяти календарних днів, а доказів погашення заборгованості відповідачем у встановлений вимогою строк або в подальшому матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що право вимоги дострокового повернення кредиту в повному обсязі у Кредитодавця, а згодом — у позивача як його правонаступника за договором факторингу, виникло та є чинним. Доводи відповідача про передчасність позову суд відхиляє як необґрунтовані.
Відповідно до статті 512, частини першої статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Судом установлено, що право вимоги за договором № 6796426 набуто позивачем на підставі договору факторингу № 25/02/26 від 25.02.2026 та реєстру прав вимоги № 2 від 25.02.2026, які відповідають вимогам законодавства щодо форми та змісту, а Кредитодавець на момент відступлення мав відповідну ліцензію (свідоцтво) на здійснення діяльності з надання коштів у кредит, що підтверджується наявними у справі витягами з Державного реєстру фінансових установ. Доказів визнання договору факторингу або реєстру прав вимоги недійсними або їх оспорення матеріали справи не містять. За таких обставин суд визнає позивача належним кредитором за спірним зобов`язанням, який має право на звернення до суду з цим позовом.
Щодо розміру заборгованості: тіло кредиту та проценти то відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки судом установлено факт надання відповідачу кредиту в розмірі 7 000,00 грн та відсутність доказів його повернення, вимога про стягнення 7 000,00 грн основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо процентів за користування кредитом у розмірі 5 320,00 грн суд виходить з того, що вказані проценти нараховані за встановленою договором фіксованою денною процентною ставкою 0,95 % за період фактичного користування кредитними коштами до дати їх нарахування (24.02.2026), відповідно до формули, погодженої сторонами у пунктах 2.2.4, 2.2.6 договору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідач не спростувала шляхом подання власного контррозрахунку чи інших доказів на підтвердження іншого розміру заборгованості, а тому суд приймає розрахунок позивача в цій частині та вважає вимогу про стягнення 5 320,00 грн процентів обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
Щодо комісії за надання кредиту то суд відхиляє доводи відповідача про незаконність нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 1 207,50 грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1, статей 8, 9 Закону України «Про споживче кредитування» комісія за надання кредиту є складовою загальних витрат за споживчим кредитом (загальної вартості кредиту), яка розкривається споживачу до укладення договору у паспорті споживчого кредиту разом з реальною річною процентною ставкою, і сама по собі не є забороненою, якщо вона визначена як одноразова, чітко зафіксована умовами договору та розкрита споживачеві до його підписання. З умов договору № 6796426 (пункти 2.2.8, 2.3, 2.3.1) вбачається, що комісія за надання кредиту в розмірі 17,25 % від суми кредиту є одноразовим фіксованим платежем, погодженим сторонами при визначенні параметрів кредиту, врахованим у розрахунку орієнтовної реальної річної процентної ставки (4042,43 %) та orієнтовної загальної вартості кредиту, а не платою за окрему супровідну послугу, що нараховується систематично протягом строку дії договору. За таких обставин ця умова договору не є нікчемною, а вимога про стягнення 1 207,50 грн комісії є обґрунтованою.
Щодо пені (неустойки) в розмірі 14 000,00 грн то Суд погоджується з доводами відповідача щодо незаконності стягнення пені (неустойки) в заявленому розмірі, виходячи з такого. Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX, установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також цим пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до умов договору № 6796426 (пункт 1.20) неустойка нараховується за порушення позичальником грошового зобов`язання за договором, тобто є неустойкою (пенею) у розумінні пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а не платою за фактичне користування кредитом. Нарахування заявленої позивачем пені в розмірі 14 000,00 грн здійснено за період з 28.10.2025, тобто в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та неодноразово продовженого в установленому законом порядку, дія якого не припинена й на час ухвалення цього рішення. За таких обставин вимога позивача про стягнення 14 000,00 грн пені суперечить імперативним приписам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, за правилами статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 7 000,00 грн, процентів у розмірі 5 320,00 грн та комісії в розмірі 1 207,50 грн, а всього — 13 527,50 грн, тоді як у частині стягнення пені (неустойки) в розмірі 14 000,00 грн у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав, наведених у пункті 4.8 цього рішення.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на суму 13 527,50 грн з ціни позову 27 527,50 грн, що становить 49,14 %.
Позивачем при поданні позовної заяви в електронній формі сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 579948838.1 від 23.04.2026. Пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 308,30 грн (2 662,40 грн х 49,14 %).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 133, частини другої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони, якщо він визнає, що розмір витрат є неспівмірним із складністю справи, наданими послугами, часом, витраченим адвокатом, або обсягом наданих послуг.
Судом установлено, що позивачем заявлено до стягнення 4 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за вивчення документів, аналіз судової практики та складання позовної заяви за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025. Відповідач у відзиві заперечила співмірність цих витрат, обґрунтовано вказавши, що справа є справою незначної складності, що розглядається в спрощеному провадженні, а позовна заява складена за уніфікованим (шаблонним) зразком, який використовується позивачем у значній кількості аналогічних справ про стягнення заборгованості за споживчими кредитами (що підтверджується, зокрема, наданим самим позивачем актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, який містить перелік з тисяч аналогічних боржників). З урахуванням наведеного, а також незначної фактичної та правової складності спору, суд, керуючись частиною четвертою статті 137 ЦПК України, дійшов висновку про неспівмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу обсягу та складності наданих послуг і зменшує суму цих витрат, що підлягає розподілу між сторонами, до 1 500,00 грн.
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (49,14 %) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 737,10 грн (1 500,00 грн х 49,14 %). 
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76–81, 89, 133, 137, 141, 211, 223, 258, 259, 263–265, 268, 273, 274, 279, 280–282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: 08205, Київська обл., Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33) заборгованість за договором кредитної лінії (Надійний) № 6796426 від 09.10.2025 у розмірі 13 527,50 грн (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень 50 копійок), з яких: 7 000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 5 320,00 грн — заборгованість за процентами, 1 207,50 грн — заборгованість за комісією за надання кредиту.
В задоволенні позовних вимог у частині стягнення 14 000,00 грн пені (неустойки) — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346) судовий збір у розмірі 1 308,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 737,10 грн.
В задоволенні позовних вимог у частині стягнення 14 000,00 грн пені (неустойки) — відмовити.
В решті вимог про розподіл судових витрат — відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Танасійчук