ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року | м. Полтава | Справа № 440/5607/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги (з урахуванням уточнення позовних вимог від 18.05.2026):
визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №42 від 31.10.2025, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою від 11.05.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 25.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; витребувано докази у справі.

Аргументи учасників справи 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що, на його думку, він має право на відстрочку від призову на військову службу на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки його брат ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок захворювання, його смерть пов`язана з проходженням військової служби, а саме: брат був мобілізований та помер у військовій частині НОМЕР_1 внаслідок легенево-серцевої недостатності, двобічної плевропневмонії, що призвело до його смерті під час перебування у військовій частині НОМЕР_2 .
Позивачу було відмовлено у наданні відстрочки від мобілізації. Причиною відмови слугувало те, що брат ОСОБА_1 помер від захворювання, а вимоги статті 23 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачають надання відстрочки членам сім`ї загиблого військовослужбовця. Позивач вважав таке трактування закону невірним й наполягав на наявності у нього права на відстрочку. У зв`язку з цим звернувся до суду.
Відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначав, що враховуючи наданий позивачем пакет документів, підстав для надання відстрочки немає, тому що брат позивача не загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, а помер. Нормою Закону не передбачено надання відстрочки, чиї близькі родичі померли і їх смерть не пов`язана з захистом Батьківщини.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , подав до ІНФОРМАЦІЯ_6 на розгляд комісії заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як такий чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
До заяви позивачем додано:
копію паспорта та рнокпп ОСОБА_1 (нотаріально засвідчена);
копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 (нотаріально засвідчена);
копію свідоцтва про народження брата ОСОБА_2 (нотаріально засвідчена);
копію свідоцтва про смерть брата ОСОБА_2 НОМЕР_3 (нотаріально засвідчена).
копію сповіщення сім`ї №409 від 06.08.2025 (вих.№5755) (засвідчена в/к);
витяг з ТГ про реєстрацію місця проживання;
копію військового квитка ОСОБА_3 ;
документ Резерв +.
Відповідачем не заперечується отримання зазначених документів разом зі заявою про надання відстрочки. 
Згідно повідомлення від 04.11.2025, комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянуто заяву ОСОБА_1 та підтверджуючі документи про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту четвертого, частини 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
За результатами розгляду протоколом від 31.10.2025 №42 комісія ухвалила рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період оскільки наданий пакет документів не підтверджує право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, так як брат помер, а не загинув.
Позивач вважав, що рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 31.10.2025 №42, є протиправним та підлягає скасуванню.

Норми права, що підлягають застосуванню
Закон України від 25.03.1992 №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин першої. другої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частина шоста статті 2 Закону № 2232-XII містить перелік видів військової служби, а саме: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі дія воєнного стану неодноразово продовжувалася та була чинною на час спірних правовідносин.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 “Про загальну мобілізацію” оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII).
За визначенням, що міститься в абзаці 4 статті 1 Закону № 3543-XII, мобілізація – це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону №3543-XII.
Зокрема, пунктом 4 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Згідно з положеннями частин восьмої-дев`ятою статті 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За змістом пункту 7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до положень п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема :
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;
розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів /надалі - Порядок №1487/, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Відповідно до пункту 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Військово-обліковими документами є: для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; для резервістів - військовий квиток.
Пунктом 81 Порядку №1487 передбачено, що взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Згідно з підпунктом 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до пункту 33 частини першої статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації належать до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста. 

Висновки щодо правозастосування
Отже, з метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати особисто паспорт громадянина України, військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність у особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються по відношенню до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах та особисто подали документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу. 
Діючи таким чином, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовив ОСОБА_1 у наданні відстрочки від мобілізації, стверджуючи, що надані документи не підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Надаючи оцінку підставам відмови у наданні відстрочки ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
З повідомлення від 04.11.2025 та відзиву на позов слідує, що єдиний аргумент відповідача проти права ОСОБА_1 на відстрочку полягає у тому, що його брат, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем ЗСУ за мобілізацією, не загинув, а помер.
Таким чином, позивач у справі та відповідач у справі по-різному трактували пункт 4 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Зазначена норма вказує, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
В матеріалах справи міститься витяг з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 26.12.2025 №2025-1226-1023-4176-3, за висновком якої є підстави пов`язати захворювання солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 "Легенево-серцева недостатність. Двобічна плевропневмонія", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 - з проходженням військової служби.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №1019, виданим 04.08.2025 ДСУ "Житомирське обласне бюро СМЕ", смерть ОСОБА_2 , настала внаслідок легенево-серцевої недостатності. Двобічної плевропневмонії.
ОСОБА_2 був рідним братом позивача, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які міститься у матеріалах справи. Цей факт не оспорюється відповідачем.
Отже, єдине питання, на яке суду слід дати відповідь у цій справі: чи вважається смерть солдата внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби за мобілізацією, загибеллю.
Суд дає ствердну відповідь на це питання.
Академічний тлумачний словник української мови визначає, що загибель - це втрата життя, смерть, звичайно передчасна (від нещасного випадку, в бою і т. ін.) /https://sum.in.ua/s/zaghybelj/. Таке саме визначання слова "загибель" надає Словник української мови Інституту мовознавства ім.О.О.Потебні /https://slovnyk.ua/index.php?swrd=%D0%B7%D0%B0%D0%B3%D0%B8%D0%B1%D0%B5%D0%BB%D1%8C/.
Суд вважає, що загибеллю людини слід вважати будь-яку передчасну смерть від неприродних причин. Смерть в бою від кульового поранення у життєво важливий орган чи смерть у навчальному центрі Десантно-штурмових військ ЗСУ внаслідок захворювання однаково означає втрату людини і члена сім`ї.
Подібна ситуація була досліджена Верховним Судом в постанові від 28.04.2026 у справі №160/13713/25: "...48. З наведеного висновується, що рідний брат позивача, який лише 14 лютого 2025 року був мобілізований, у кінці лютого 2025 року вже мав діагноз негоспітальної лівобічної нижньодольової пневмонії, ЛН І-ІІ ст.
49. Варто зазначити, що висновок військово-лікарської комісії або постанова про причинний зв`язок смерті є ключовим документом, який визначає статус в контексті отримання родиною відповідних виплат.
50. Натомість у цій справі розглядається питання щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, адже його рідний брат був військовослужбовцем, смерть якого настала під час проходження військової служби та в силу Закону № 3543-XII вказана підстава для звільнення від мобілізації має розцінюватися як розуміння необхідності забезпечення певної міри соціальної справедливості для сімей, які вже втратили близьких внаслідок збройної агресії.
51. Отже, у розумінні пункту 4 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII рідний брат позивача міг здійснювати заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, або забезпечувати національну безпеку і оборону, відсіч і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану."
Верховний Суд у постанові від 28.04.2026 у справі №160/13713/25 звернув увагу на необхідності дослідження причинно-наслідкового зв`язку смерті мобілізованого військовослужбовця та виконання ним військового обов`язку під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, або під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану (пункт 52 постанови ВС). 
Смерть солдата ОСОБА_2 , курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону навчального центру Десантно-штурмових військ ЗСУ (військової частини НОМЕР_2 ), відбулася під час проходження військової служби за призовом у період воєнного стану внаслідок захворювання, якого станом на дату мобілізації ОСОБА_2 не мав (про що свідчить його придатність до служби в ДШВ), однак, від якого помер через 4 місяці після мобілізації.
З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки солдат ОСОБА_2 призваний на військову службу за мобілізацією у період воєнного стану, - мобілізація останнього мала на меті забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. А тому, смерть солдата ОСОБА_2 внаслідок захворювання, у період проходження військової служби за призовом у період воєнного стану безпосередньо пов`язана із забезпеченням національної безпеки і оборони.
Введення законодавцем відповідної підстави для звільнення від мобілізації суд трактує як розуміння необхідності забезпечення певної міри соціальної справедливості для сімей, які вже втратили близьких внаслідок війни, під час якої їх близькі захищали Батьківщину, а також забезпечували національну безпеку і оборону, відсіч і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Матері, яка втратила сина - солдата, призваного для проходження військової служби за мобілізацією внаслідок захворювання, законодавець надав право не втратити другого сина.
Інше прочитання закону було б несправедливим проявом правового пуризму і нівелювало б роль суду в суспільстві, яка полягає в справедливому та неупередженому захисті прав громадян.
Тому суд категорично вказує, що позивач відноситься до кола осіб, на яких розповсюджується дія пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Недоліків чи зауважень до поданих позивачем документів на розгляд комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 судом не встановлено, а відповідачем не наведено.
З огляду на наведені обставини, суд доходить висновку про необґрунтовану відмову відповідача в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а відтак рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 31.10.2025 №42 є протиправним та підлягає скасуванню.
Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_8 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Таким чином позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1311,20 грн. 
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1311,20 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 31.10.2025 №42.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1311,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя | | І.С. Шевяков