справа № 208/10614/23 
провадження № 2/208/43/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
18 березня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровська область у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Золотоноші А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно про виділення частки з майна в самостійний об`єкт нерухомого майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, визнання права власності,-
в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позиції позивача.
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно про виділення частки з майна в самостійний об`єкт нерухомого майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, визнання права власності.
У своєму позові позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:
- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , на нежитлову будівлю під АДРЕСА_1 ;
- виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) зі спільної часткової власності належні на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) 81/100 (вісімдесят однієї сотої) частки нежитлової будівлі під № 4 (чотири), розташованої по АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) набуття права приватної власності на окремий об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю під АДРЕСА_1 , а саме:
адміністративна будівля загальною площею 1003,7 м^2: прим. 1-1 (пл. 97,1 м^2) – торговий зал; прим. 1-2 (пл. 10,5 м^2) – коридор; прим. 1-3 (пл. 6,6 м^2) – склад; прим. 1-4 (пл. 7,8 м^2) – склад; прим. 1-5 (пл. 7,1 м^2) – склад; прим. 1-6 (пл. 31,4 м^2) – склад; прим. 1-7 (пл. 34,8 м^2) – склад; прим. 1-8 (пл. 10,9 м^2) – коридор; прим. 1-9 (пл. 7,8 м^2) – моєчна; прим. 1-10 (пл. 7,5 м^2) – коридор; прим. 1-11 (пл. 4,5 м^2) – вбиральня; прим. 1-12 (пл. 20,5 м^2) – коридор; прим. 1-13 (пл. 60,2 м^2) – кафе; прим. 2-1 (пл. 156,5 м^2) – пункт прийому; прим. 2-2 (пл. 87,4 м^2) – склад; прим. 2-3 (пл. 2,7 м^2) – вбиральня; прим. 2-4 (пл. 24,7 м^2) – склад; прим. 2-5 (пл. 24,5 м^2) – склад; прим. 2-6 (пл. 26,0 м^2) – склад; прим. 2-7 (пл. 9,5 м^2) – склад; прим. І (пл. 1,3 м^2) – коридор; прим. ІІ (пл. 13,9 м^2) – сходи; прим. 4-1 (пл. 21,5 м^2) – кабінет; прим. 4-2 (пл. 16,7 м^2) – кабінет; прим. 4-3 (пл. 7,4 м^2) – кабінет; прим. 4-4 (пл. 15,3 м^2) – кабінет; прим. 4-5 (пл. 7,3 м^2) – кабінет; прим. 4-6 (пл. 10,2 м^2) – кабінет; прим. 4-7 (пл. 10,0 м^2) – кабінет; прим. 4-8 (пл. 13,0 м^2) – кабінет; прим. 4-9 (пл. 18,9 м^2) – кабінет; прим. 4-10 (пл. 15,1 м^2) – кабінет; прим. 4-11 (пл. 10,8 м^2) – кабінет; прим. 4-12 (пл. 3,1 м^2) – кладова; прим. 4-13 (пл. 4,8 м^2) – кладова; прим. 4-14 (пл. 1,3 м^2) – вбиральня; прим. 4-15 (пл. 1,3 м^2) – вбиральня; прим. 4-16 (пл. 1,9 м^2) – умивальник; прим. 4-17 (пл. 1,9 м^2) – умивальник; прим. 4-18 (пл. 3,7 м^2) – коридор; прим. 4-19 (пл. 8,5 м^2) – архів; прим. 4-20 (пл. 6,2 м^2) – комерційний відділ; прим. 4-21 (пл. 13,6 м^2) – директор; прим. 4-22 (пл. 6,2 м^2) – виробнича ділянка; прим. 4-23 (пл. 13,8 м^2) – відділ кадрів; прим. 4-24 (пл. 17,3 м^2) – головний бухгалтер; прим. 4-25 (пл. 8,4 м^2) – виробничий відділ; прим. 4-26 (пл. 9,4 м^2) – каса; прим. 4-27 (пл. 8,4 м^2) – юрист; прим. 4-28 (пл. 9,8 м^2) – кабінет; прим. І (пл. 10,4 м^2) – сходи; прим. ІІ (пл. 74,3 м^2) – коридор.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 є власником 81/100 частки нежитлової будівля під АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі Договору купівлі-продажу від 17.12.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, Жидковим В.Ю. Право власності зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 29.12.1997 року. Вищезазначена частка нежитлової будівлі розташована на земельній ділянці 0,1540 га, яка виділена Позивачу у постійне користування, згідно акту на право постійного користування землею серії І-ДП № 006723 від 13.10.1998 року.
Решта 19/100 частин об`єкту належіть ОСОБА_2 на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.11.2005 року. 
Право власності зареєстровано Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 19.12.2005 року. 
Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради за № 127 від 07.03.2006 року було змінено поштову адресу 19/100 частин нежитлової будівлі АДРЕСА_1 (на теперішній час Гімназичний) на АДРЕСА_2 .
Представник позивача зазначає, що дану нежитлову будівлю було фактично розділено між співвласниками на дві окремі нежитлові будівлі з обладнаними окремими входами та підведеними до кожного з них окремо всіма комунікаціями. Проте, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна неможливо укласти, оскільки відповідачу, ОСОБА_2 , рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.04.2006 року було виділено належні їй 19/100 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна – магазин непродовольчих товарів, кафе з літнім майданчиком та залом ігрових автоматів розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 16.06.2006 року. Позивач не був як співвласник цієї нежитлової будівлі стороною по справі під час розгляду вищезазначеної справи. На даний час відповідачка володіє і користується своєю власністю, як окремим об`єктом нерухомого майна з окремою поштовою адресою: АДРЕСА_3 .
З метою з`ясування питання про можливість виділу в натурі частки у спільній частковій власності нежитлової будівлі у самостійний об`єкт нерухомого майна, ОСОБА_1 звернувся до судового експерта Харченко В.В., відповідно до його висновку поділити нежитлову будівлю в самостійні об`єкти, можливо відповідно до фактичного користування будівлею, який склався між позивачем та ОСОБА_2 . Співвласники мають нежитлову будівлю, який має окремі входи до своїх часток і можуть використовувати належні кожному частини нежитлової будівлі, як самостійні об`єкти нерухомого майна.
У зв`язку з тим, що виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 зі спільної часткової власності належні на праві спільної часткової власності 81/100 частки нежитлової будівлі під АДРЕСА_1 не можливо, позивач звернувся до суду, а виділення 81/100 частки нежитлової будівлі під АДРЕСА_1 із спільного майна ніяким чином не може порушити права та законні інтереси іншого співвласника.

2. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третіх осіб.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник надала заяву про слухання справи без їх участі. Крім того, надано відповідь на відзив у якому зазначено, що застосування позовної давності є недоречним, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням зміни предмету позову.
В судове засідання відповідач не з`явилась, надала до суду заяву про слухання справи без її участі, заперечує щодо задоволення позовних вимог з урахуванням зміни предмету позову. Крім того, надано відзив, відповідно до якого просить застосувати строк позовної давності. 
В судове засідання представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно не з`явився, надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що у даній справі відсутні предмет спору та порушення прав позивача, у зв`язку з чим позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
Також представник Департаменту зазначив, що Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно було складено акт огляду земельної ділянки, відповідно до якого виявлено самочинно збудовані об`єкти (прибудову), розташовані на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Кам`янського. При цьому будь-яких дозвільних документів на будівництво зазначених об`єктів до Департаменту надано не було. На підставі викладеного представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

3. Процесуальні дії по справі.
20 листопада 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
29 жовтня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

4.Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Відповідно до договору купівлі - продажу від 17.12.1997 року ОСОБА_1 є власником 9/10 (дев`ять десятих) частини цегельної адміністративної будови під номером 4 про АДРЕСА_1 , розмір нежилої площі – 1 241,6 кв.м.
Згідно до реєстраційного посвідчення виданого БТІ від 29.12.1997 року 9/10 адміністративної будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 17.12.1997 року.
Відповідно до технічного паспорту, виданого 25.12.2003 р. ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», адміністративна будівля за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , в розмірі 9/10 частини та ОСОБА_3 в розмірі 1/10 частини.
30 грудня 2003 року ОСОБА_1 по договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. за реєстровим № 3674, продав громадянці ОСОБА_2 9/100 (дев`ять сотих) частини адміністративної будівлі, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно ОСОБА_1 є власником 81/100 (вісімдесят однієї сотої) частини адміністративної будівлі під АДРЕСА_1 , а решта 19/100 частини об`єкту належіть ОСОБА_2 .
У зв`язку з зробленими переплануваннями та достройками своєї частини будівлі Заочним рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.11.2005 р. за ОСОБА_2 визнано право власності на 19/100 частини нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 07.03.2006 р. № 127 змінено поштову адресу 19/100 частини нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 на адресу АДРЕСА_2 .
Також даний факт підтверджено відповіддю КП «Кам`янського районного бюро технічної інвентаризації» за № 1/1841 від 23.10.2023 року на адвокатський запит за № 8-23/10/2023 від 23.10.2023 року.
Відповідачу, ОСОБА_2 , Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.04.2006 року було виділено належні їй 19/100 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна – магазин непродовольчих товарів, кафе з літнім майданчиком та залом ігрових автоматів розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 16.06.2006 року.
11 серпня 2023 року Судовим експертом Харченко Вадимом Володимировичем, на замовлення позивача проведена судово оціночна-будівельна та будівельна-технічна експертиза № 1151/07-23, та був наданий Висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи № 1151/07-23 від 11.08.2023 року, за результатами якої зазначено, що поділити нежитлову будівлю в самостійні об`єкти, можливо відповідно до фактичного користування будівлею, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Співвласники мають нежитлову будівлю, яка має окремі входи до своїх часток і можуть використовувати належні кожному частини нежитлової будівлі, як самостійні об`єкти нерухомого майна.

5. Правова оцінка спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, необхідною передумовою судового захисту є встановлення порушення, невизнання або оспорювання права позивача. При цьому обраний спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права та характеру його порушення.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законом або договором, а у випадках, визначених законом, суд може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення та інші способи, встановлені законом.
Суд виходить також із того, що визначальним для вирішення питання про виділ частки є не лише фактичне користування сторонами окремими приміщеннями, а встановлення можливості припинення режиму спільної часткової власності таким чином, щоб кожному співвласнику було визначено конкретний, юридично та технічно відокремлений об`єкт нерухомого майна.
Наданий позивачем висновок експерта не містить достатніх правових висновків щодо можливості державної реєстрації саме того об`єкта, право власності на який просить визнати позивач. Експерт досліджував переважно технічну можливість поділу та фактичний порядок користування будівлею, тоді як питання про правові наслідки такого поділу належить до компетенції суду.
Крім того, заявлений позивачем об`єкт визначений як «адміністративна будівля» загальною площею 1003,7 кв.м., однак із наведеного переліку приміщень вбачається наявність приміщень різного функціонального призначення — торгового залу, кафе, пункту прийому, складів, кабінетів, санітарних приміщень, сходів та коридорів. Сам по собі перелік приміщень не доводить, що така сукупність приміщень у заявлених межах утворює самостійний об`єкт нерухомого майна, який може бути зареєстрований як окрема річ.
Відповідно до статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Отже, для задоволення позову суд повинен мати достатні правові та фактичні підстави для висновку про існування конкретного самостійного об`єкта нерухомого майна та можливість виникнення на нього права власності позивача.
Належних доказів того, що після виділу 81/100 частки, саме у запропонованому позивачем складі приміщень виникне окремий об`єкт нерухомого майна, який відповідає вимогам законодавства та може бути зареєстрований як самостійний об`єкт, матеріали справи в достатній мірі не містять.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивачем не доведено сукупність необхідних умов для задоволення вимог про виділ частки в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на окремий об`єкт нерухомого майна.
Щодо заяви відповідачки про застосування позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За правилами частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Водночас позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, що передбачено частиною третьою статті 267 ЦК України.
У даній справі відповідачкою заявлено про застосування позовної давності. Разом із тим суд вважає, що відмова у задоволенні позову має бути здійснена насамперед у зв`язку з недоведеністю матеріально-правових підстав заявлених вимог, а тому питання застосування позовної давності не є визначальним для результату розгляду справи.
Суд наголошує, що сплив позовної давності та відсутність правових підстав для задоволення позову є різними правовими підставами для відмови в позові. Якщо суд встановлює відсутність порушеного права або недоведеність підстав для обраного способу захисту, саме це є достатньою підставою для відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6. Висновки суду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні.
Судом встановлено, що позивач дійсно є власником 81/100 частини нерухомого майна, однак сама наявність такого права не означає автоматичної можливості виділу в натурі будь-якого фактично займаного ним комплексу приміщень.
Позивач не довів належними та допустимими доказами, що саме визначений ним об`єкт загальною площею 1003,7 кв.м. відповідає його 81/100 частці у праві власності та може бути виділений без належного вирішення питання про зміну часток або компенсацію.
Наявність окремих входів та інженерних комунікацій підтверджує можливість самостійного користування приміщеннями, однак не є достатньою підставою для автоматичного припинення права спільної часткової власності.
Висновок експерта № 1151/07-23 від 11 серпня 2023 року підлягає оцінці разом з іншими доказами та не встановлює юридичного факту виникнення у позивача права власності на конкретний окремий об`єкт.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що належна відповідачці частина майна ще у 2006 році була виділена та зареєстрована як окремий об`єкт нерухомого майна з окремою поштовою адресою.
За таких обставин заявлений позивачем спосіб захисту не може бути реалізований без належного встановлення актуального правового та технічного статусу всього нерухомого майна. Отже, позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

XIII. Щодо судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору не вбачається.
Судові витрати, понесені позивачем, залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 183, 256, 257, 261, 267, 316, 317, 328, 355, 356, 358, 361, 364 ЦК України, суд,-
у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно про припинення права спільної часткової власності, виділення частки з майна в самостійний об`єкт нерухомого майна та визнання права власності — відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Сторони по справі:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 ;
Відповідач -Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Код ЄДРПОУ 20268696, адреса:51900, м.Кам`янське, проспект Василя Стуса,10/12.

Суддя  Похваліта С. М.